Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tata?
Dolazim gore!
RAMONA
PRVO POGLAVLJE: RAMONA UPOZNAJE BRUNU
Dobar dan.
Kavu s mlijekom, molim.
Hvala.
Oprostite? Što ste dodali u sok? -Ovo?
Neki pripravak koji su mi prodali u ljekarni.
Za anksioznost, navodno je prirodno i opušta, što ja znam?
CBD. -CB što? -CBD.
To je ekstrakt marihuane,
ne napušite se, samo vas opusti, ublažava bol te svakakva čudesa.
Ne vjerujem. Ne piše ništa o marihuani.
Nisam sigurna da je to legalno u Španjolskoj, možda su izostavili.
Hoćete li probati? Navodno je biljno, ništa ilegalno. -U redu.
Dosta. Hvala.
I vi ste anksiozni? -Ja? I previše.
Kao i svi ostali. -Ne.
Nisu svi anksiozni.
U gradovima jesu. Možda na selu nisu.
Ako pogledam okolo, nije normalno. Ljudi imaju poslove da ti pamet stane.
Neki stalno otpuštaju ljude, takvi ljudi postoje.
Ne osuđujem nikoga, svi imamo svoju ulogu.
Ali neki po cijele dane otpuštaju ljude.
Ili ih izbacuju iz kuće ili što god. Mirne duše.
Hladni kao led! Ja ako se posvađam s bratom, poludim.
Da, ali ti o kojima govorite sve drže u sebi
i onda dobiju rak gušterače ili što već.
Mislite li? -Da.
Jadanje je puno bolje. Puno je zdravije.
Zašto ste vi anksiozni? Oprostite, ali uopće tako ne izgledate.
Jer živim u Lavapiésu... -I ja sam živio ondje.
Godinama. -Lijepo je, ali mrzim Lavapiés. -Zašto?
Jer u mojoj zgradi već dugo prodaju drogu.
A sad su zauzeli i treći kat. Sad mi je predvorje puno narkića.
- Pa vi živite u filmu iz osamdesetih. - Još bolje, jučer je tip od dva metra
umalo provalio u apartman u kojem su Amerikanci. -Narkić?
Ne, silovatelj. -Narkići nisu opasni. -Nisu, ali silovatelji jesu.
Nosite li suzavac?
To mi nije palo na pamet.
U jednoj Cortázarovoj priči zauzimaju kuću malo pomalo i istjeraju vlasnika.
Nemojte mi je govoriti. -Tako mi zvuči. -Uhvatit će me paranoja. -Da.
Ali bio bi to dobar film. -Ne, zaboravite.
Primjećujete li išta? -Što?
Djeluje li pripravak? -Ne.
Nema pripravka za moju anksioznost, treba mi nešto jako.
Onda naručimo nešto uz kavu.
Imam izliku s Amerima i svime, zar ne?
Nekoliko brendija, molim vas. Ulijte unutra.
Taj je biljni pripravak prijevara.
Gotovo sve što prodaju pod prirodno i zdravo jest prijevara.
Da, ne shvaćam. Mislim, ovakvi su barovi gotovo izumrli. -Da.
Nevjerojatno. -Tipični madridski bar jest nestao.
Sad su svuda po svijetu isti. Lanci eko-hipster-trendi sranja.
Eko! Kralj svih prefiksa!
- Ekodeterdžent. - Ekojebačina. -Ekokava, ekoprijatelj.
Eko sve sjebe. -I priznajem da pali. Kad dođem u trgovinu,
ako se dvoumim, uvijek kupim eko. Radije reci "skupo" umjesto "eko".
- Dakle, to je... - Ovo je najbolje. -Zezaš li me?
Je li to sve stvarno, lice, odjeća? -Dakako da jest.
Ovo je najnovije. To je sad u modi!
Ovaj je odveo španjolsku pikaresku u nove visine, sve zajebava.
Znam. Najgore je što se pravi da je mačo,
sve ih želi pojebati, ali onda je odjedanput sav osjetljiv.
"Osjetljiv sam, pustite me na miru." Takvi ljudi jesu najgori.
Uopće se ne čudim. Da vidim još.
Moje rođakinje, sve do jedne feministkinje i zaljubljene u njega.
Da, ima dobre pjesme, ali riječi mu nemaju nikakvog smisla.
Dosta mi je svog tog sranja.
- Dosta. Ti ne voliš mobitele. "Život se ne zbiva na zaslonu."
Znaš li što sam shvatila? Ti si zaista protiv sustava.
Moj je rođak reper, misli da je protiv sustava,
ali ima iPhone, Instagram, sve to, ali ti to nemaš.
Nitko ti ne može ništa prodati. -To je fora, nije li?
Malo je staromodno, ništa ne shvaćaš, ali što god.
Ja sam mislio da je to fora.
Šarmantno je, ali nemoj si umisliti.
Još jedno?
Stvar je u tome... Oprosti.
Recikliranje su izmislile naftne tvrtke
da ne mislimo na pravi problem.
Što je pravi problem? Njihova prokleta industrija!
Stoga rade kampanje da uvjere građane
da promjena ovisi o njima i da vjerujemo u stvari koje...
Recimo, razvrstavanje otpada, to uopće ne utječe na okoliš, ali uopće.
A oni su se izvukli i samo pumpaju.
Automobilskom industrijom i tako dalje.
Shell je radio kampanje...
U devedesetima!
U kojima su poručili: "Ne zaboravite ugasiti svjetlo!"
Kako se usude. Gadovi. Više ne recikliram. -O tome ti govorim!
- Imam još jednu. - Da čujem. -Ova je teška.
Gledala sam dokumentarac i rekli su da je u moru hrpa potopljenih brodova
iz Prvog svjetskog rata. Znaš li što su prevozili?
Biološko oružje.
Još gore, nuklearno oružje i otrovni otpad
koji su Rusi dali baciti u more.
Znaš li koliko tomu treba da se raspadne?
Koliko? -Sto godina!
Sada! Raspada se sada! -Jebote! -Da.
Znaš li što će se onda dogoditi? -Što?
Kad se nuklearno oružje i sve to raspadne,
onečistit će more. Nema više jedenja ribe ni plivanja.
Uništit će hranidbeni lanac! -Jebote! Jebote.
Neki ljudi pokušavaju to izvaditi i očistiti more, ali nema vremena.
Moramo odmah otići na jedno mjesto koje znam...
Kupiti ribu! -I zamrznuti je.
- Zamrznuti je. - I ja to mislim već dugo.
Tako je, ženo, da nam djeca mogu jesti ribu.
To što mi govoriš jest drama!
Jest, zaboravi na globalno zatopljenje. Ovo.
- Zaboravi na to. - Ovo je gore. -Puno gore!
Moramo odmah kupiti osliće. -Znam.
Ozbiljno? -Apsolutno!
Čekaj, pijan si.
Sljedeći!
Ovaj je prijelaz lud, zar ne? Mislim, izvan pameti.
Bogme. Jako dobro.
Pomiriši, odlično miriše. -Da. -Zar ne?
Miješam s marihuanom bez THC-a pa se ne napušiš, ali je dobrog okusa.
Cigareta bez duhana koja ima okus marihuane, ali se ne napušiš? -Tako je.
Ne znam što da kažem. Najdepresivnija stvar koju sam čuo.
Mrzim duhan. -Da.
- Mrzim ga i volim. - Potpuno te shvaćam.
Kada sam se vratila, mislila sam da će svi pušiti,
ali naprotiv, više nitko ne puši. -Ne, prijeko te gledaju.
To je dekadentno, pušenje je nešto iz 90-ih.
Da, nitko to ne odobrava. -Da.
Ali ja sam glupa, što više ljudi žele biti zdravi, to više želim pušiti.
Moraš pušiti. To je čin otpora.
Ima trgovina koja prodaje cigarete.
Zove se Carmen, ima osam godina i svira klavir.
Neću više blebetati. Ali radim kao dadilja,
prevodim, a ono drugo...
Ako uspije, reći ću ti. Ako ne, nikomu ništa.
Naravno da ćeš uspjeti.
- Kako ne bi? - Ne znaš ni o čemu je riječ.
Vidiš li ti samu sebe?
Zračiš svjetlošću i snagom. Naravno da ćeš uspjeti.
Dobit ćeš što god želiš. -Ne znam.
Ne. Hoćeš, sigurno. -Vidjet ćemo.
- Još mi nisi rekla kako se zoveš. - Neću ti ni reći kako se zovem.
Znaš što se upravo dogodilo? -Što?
Nema to veze s pićem ili pušenjem. Ali, zaljubio sam se u tebe.
Što? -A ti si se zaljubila u mene.
Više se ne bismo smjeli rastajati.
O čemu ti? Udana sam.
Kako udana? -Ne službeno, ali kao da jesam.
Onda si pogriješila.
Nema veze, ali pogriješila si. -Što?
Očito je da jesi, kada si se udala za drugog, pogriješila si.
Ti si taj koji griješi ovdje. -Ne.
Meni je sve jasno. -Nije, jer se varaš.
Vidim ti na licu. -Što vidiš? S mužem sam jako dugo i volim ga.
A ti si uzimaš za pravo da govoriš o mojemu licu! -Moraš mu objasniti.
Baš, hajde ti. -Ne, moraš ti.
- Inače znaš što će se dogoditi. - Što? -Dobit ćeš rak, kao što si rekla.
Nisam. -Rekla si da ljudi koji sve drže u sebi dobiju rak.
Gušterače, to si rekla.
Nisam. -Rekla si da je jadanje zdravije.
Naporan si! -Nemaš pojma koliko. -Ne podnosim umjetnike!
- Možda nisam umjetnik. - Jesi, piješ usred dana.
- Želiš znati što radim? - Ne! -Kako se zovem?
Ne, prestani me pratiti. -Prestajem.
Tako si naporan!
DRUGO POGLAVLJE: RAMONIN JE DEČKO NICO
Što radiš ovdje?
Nisam htjela ići kući sama.
Brzo ću.
Pušila si, zar ne? -Ne.
Dobro, pola cigarete. Dva dima. -Ne moraš to skrivati.
- Ako ne nanjušiš, ne računa se. - To ne ide tako. -Za mene ide.
Danas je bilo koma. -Zašto?
Imali smo gužvu, a novi glavni konobar nema pojma. -Jebote.
Jesi li dobro? -Jesam.
Nervozna si zbog audicije sutra?
Ne, uzrujana sam zbog onog silovatelja. -I što još?
Ništa više. -Sigurno?
Otišla sam do mjesta audicije da vidim koliko mi treba do tamo,
jedno je vodilo drugom i nisam ništa napravila.
Nervozna si. -Da, možda.
Koji kurac? -Prepao si me!
Mislila sam da ne dišeš. -Jebote.
Zašto nosiš tu periku? -Kako izgledam?
Kao plavuša. -Ali što misliš? -Mislim da si plavuša.
- Izgleda li prirodno? -Ne. - A da ne znaš da je to perika?
Ne. -Da me ne poznaješ. -Nema šanse.
Zašto ne? -Obrve su ti previše tamne. I sjaje se, izgledaju umjetno.
Mislim da bih mogla proći kao prirodna plavuša.
Možeš biti prirodna cura s perikom.
To je to. To ću biti.
Tako će me zapamtiti i reći: "Ona s perikom."
Zašto moraš nositi periku?
Imam sijede. -Nikad ih nisam vidio. -Jer ne gledaš.
Ali imam ih. Ako me snime u krupnom planu, sve će vidjeti.
Traže curu između 25 i 30 godina. Dakle, bez sijeda.
Budući da ništa više ne znam, radit ću što hoću. -Odlično.
Zbogom, ljubavi.
Ući ću i pozvati te, dobro? -Dobro.
Samo pitanje. Je li očito da imam periku?
Ne brini se za to. Bit ćeš odlično, vidjet ćeš.
Uđi.
Ljudi, ovo je Ona.
Bok. -Pozdrav.
- Bok. -Bok. - Kako si, Ona? -Dobro.
Ostavi stvari ovdje, krećemo za minutu. -U redu.
Bok, Ona. -Bok.
Ja sam Bruno. Redatelj filma. -Baš sjajno.
Kako si plava. -To je perika. -Vidim.
Mogu je skinuti. -Ne treba. Obožavamo perike.
Dobro, Ona.
Kad si spremna. -U redu.
Kakvo je to ime Ona? -Jesi li glup?
Zovem se Ona, to je to.
Vidiš li oči ove žene, zar ne?
Vidiš li ih?
Izvoli. -Da. Bok. Zovem se Ona. Imam 30 godina, 31.
Ovo je moj profil. -Divna je.
Vidiš li je, zar ne?
Dobro, Ona, što ćeš izvesti?
Budući da ništa niste naveli, pripremila sam dva monologa.
Dramski i komični, vi izaberite. -Dobro.
Pa, počnimo s dramskim.
U redu, to je monolog iz "Annie Hall". -Annie Hall? -Da.
Woodyja Allena? -Da.
Ali Annie Hall nema dramskih monologa. -Annie Hall jest nadahnuće.
Dramski? -Da.
Savršeno.
Počni kada si spremna, molim te.
Najveća nepravda od svih,
najprljavija, najgnjusnija stvar koju si mi učinio
i koju mi uvijek radiš,
naveo si me da se osjećam nedostojnom tebe.
Iz obitelji sam bogatih plavokosih bijelaca
pa ne shvaćam umjetnost, patnju te uzvišene osjećaje
onih koji su iskusili opresiju, rasizam,
da ne spominjemo zlostavljanje u školi i holokaust.
Da te trebam moliti za oprost.
Dođe mi da izmislim drugu obitelj
jer me ova koju imam čini hladnom, površnom i glupom.
Glupom! To je posljednje najgore.
To je začarani krug. Kad si s nekim tko misli da si glupa,
ponašaš se glupo i svakim danom si sve gluplja i osjećaš se usrano.
Kao da nisi dostojna njihove ljubavi i pažnje.
Iako ljubav...
Ne vjerujem da si me ikad volio.
Čudno je to jer na početku,
ti si bio taj koji nije želio ozbiljnu vezu.
Htio si da budemo slobodni kao ptice,
da se zabavljamo, a ja sam provodila vrijeme čitajući knjige
da te ne sramotim kad smo večerali s tvojim prijateljima.
A kad sam postala ono što si želio,
kada sam progledala i shvatila da mogu biti sretna bez tebe,
onda si dobio napadaj panike i htio si da budem kao prije i samo tvoja.
Ta osoba više ne postoji.
To je to.
Jako dobro. Jako, bravo, oduševljen sam.
- Da izvedem i drugi? - Ne treba, dobila si ulogu.
Što? -Smiri se. -Ne, smiren sam, ali ta je uloga za nju.
Možemo čuti i komični? -Naravno.
Bruno, sjedni, da čujemo monolog. -Može. Oprosti.
Kada si spremna.
Bila sam s puno muškaraca, u redu? Hrpom!
Neki od njih čak su bili savršeni.
Savršeni koliko su to mogli biti.
Ali znate koji je problem sa savršenima?
Ovo je čista drama.
Nisu bili ljubav mojeg života.
Slušam samu sebe i ne vjerujem. Vjerujete li vi? Ozbiljno.
Ta ideja iz Disneyevih filmova i romana iz 19. st.,
ta nebuloza u koju nisam nikad povjerovala
jer sam uvijek bila mudro dijete koje je čvrsto stajalo na zemlji.
E, ta usrana ideja, ti si došao i utuvio mi je u glavu,
da bi otišao nekoliko sati poslije. A povrh svega,
kao budale, da bismo se pravili da smo ljubavnici iz legende,
odlučili smo ne razmijeniti brojeve, adrese, prezimena,
ništa kako bismo se opet mogli pronaći! Ništa!
Jedina sam osoba iz svoje generacije
opsjednuta tipom kojeg ne može uhoditi na "Facebooku".
Ništa. Nađeš ljubav svojeg života i samo iščezne.
Onaj plan bez premca da se nađemo iduće godine
na željezničkoj postaji u Beču, tako romantično, tako prelijepo.
Ali baka mi umre dva dana prije, ne mogu doći i ostatak života mislim:
"Upoznam čovjeka svojih snova, baka mi umre i izgubim ga!"
Poslije mislim da ni on zacijelo nije došao,
zašto bi potegnuo iz SAD-a zbog mladenačkog obećanja, to je za klince!
Ali sad mi kažeš da si došao i čekao me kao idiot,
da je i tebi život koma bez mene, da si oženjen i da imaš dijete!
Jebote.
Mogao si to prešutjeti.
Dobro došla u film, Ona.
Zaposlio si me jer ti se sviđam. -Očito.
Ali moram ti se sviđati kao glumica. -Jedno te isto.
Stani, ne možemo odlučiti tako odjedanput.
Oprosti, ja sam redatelj i hoću odabrati glumicu.
Možemo li vidjeti? -Odlučio si prije nego što sam i počela.
Želiš li glavnu ulogu? -Hoću, ali zato što sam dobra glumica.
- Prestani to govoriti. - Molim te, pričekaj vani.
- Bruno, pogledajmo sve. - Ona je dobila ulogu i to je to!
Neću glumiti glavnu ulogu, ne želim imati ništa s ovim filmom!
Još ne razumijem.
Redatelj je onaj tip koji je rekao da se zaljubio u mene.
Na audiciji? -Počet ću ispočetka. -Objašnjavanje ti je očajno.
Jučer sam bila u baru i zapričala sam se sa simpatičnim tipom
i odjednom je ispalio da se zaljubio. Rekla sam da sam udana.
- On je redatelj. - Kakva slučajnost. -Da.
Ali Rocío mi je rekla da zalazi u taj bar jer živi u blizini.
Ali kad sam stigla na audiciju,
počeo je svima govoriti o mojim očima, nisam mogla vjerovati.
Tako se biraju glumice, zar ne?
Mislim da ne. -Malo da, ali nastavi.
Kada sam završila prvi monolog... -Da.
Rekao je da želi da igram glavnu ulogu u filmu,
svi ostali rekli su da moraju vidjeti još glumica.
Ali ustrajao je da to moram biti ja
pa sam im rekla da zaborave, ne želim ulogu.
Jedan šipak ili dva? -Molim?
- Jedan šipak ili dva? - Ne, što si im rekla?
Rekla sam da zaborave, neću glumiti u tom filmu.
- Taj je tip lud. - Redatelj? -Da.
Lud je! -Koji ti nudi glavnu ulogu?
Da, zatelebao se u mene prije audicije. -Glupačo.
Bio je naporan.
- Ne mogu vjerovati. -Ni ja. - Ne, tebi ne mogu vjerovati.
Zašto? -Kako si mogla odbiti?
Rekao je da je zaljubljen u mene! -Pa?
Nemoj spavati s njim, misliš da ćeš dobiti priliku?
Da ti pravi redatelj ponudi glavnu ulogu?
Režirao je dokumentarac i kratke filmove. -A, onda ništa.
Ja sam gadura. -Gadura si.
Što ću sada? -Ne znam, nazovi ih i prihvati.
Zacijelo su već našli neku drugu.
Nazovi ga sutra ujutro. Neće se dotad zaljubiti u drugu.
Ne budi tako siguran.
Ne znam plačem li zbog luka ili zato što sam gadura. -Gadura si.
Trebali bismo slaviti,
a ne jesti okruglaste sendviče iz prastare sprave.
Volim tvoje sendviče! Ali popijmo vino. -Naravno!
Od sutra idem na dijetu zbog filma. -Dakako.
Prešla sam tridesetu
Nikad ne govorim istinu
Samo napola lažem
A to je bilo ono između nas
To nam ne mogu oduzeti
To nam ne mogu oduzeti!
Ne razgovaramo ni o čemu
Kad razgovaramo, još je gore,
Pokazat ćeš mi vrata
Ili možda bolje, ja ću tebi
To nam ne mogu oduzeti
Nazdravimo budućnosti
Sretno, idi s Bogom
Opet sam opak
Što sam ti učinio?
Da? -Kod kuće si, zar ne?
Dovraga, skoro je tri ujutro.
Molim te, dođi po mene.
Nema šanse, spavam.
Molim te. -Ne!
Neću sići.
Barem mi otvori vrata, upali svjetlo i viči da me čekaš s nožem.
Ti si luda.
Inače ne mogu ući.
Što sad? Ovdje sam.
Ne miči se! -Ne. Čekam te s nožem.
Smrdiš po dimu.
Bilo je odlično! Volim te, hvala ti!
TREĆE POGLAVLJE: PROBE
Ovdje?
Da, u sredini, tako je.
Snimaš li? Mislila sam da samo želiš razgovarati.
Ono što volim kod glumaca jest ono što nazireš ispod njihove vještine.
Dobro, ali sad sam ja, ne glumim. -Baš zato.
Da vidimo.
Gledaj u kameru.
Tako je.
Eto te.
Dobro.
Nisam bila sigurna, ali plan je bio
da uzmem slobodnu godinu, tako se to radi u Engleskoj,
i odem raditi u Australiju s prijateljicom. -Fora.
Novcem koji bismo zaradile
htjele smo otputovati u Južnu Ameriku na još šest mjeseci.
Ali tog ljeta...
Roditelji su mi umrli i... -Oba?
Da. -Isuse, moja sućut.
- U prometnoj nesreći. - Ajme. -Da, tako da...
Sve sam stavila na čekanje
i isprva nisam znala što da radim.
Započela sam nešto pa nešto drugo i ništa nije upalilo.
Završila si studij? -Ne.
Mislim...
Jedno vrijeme radila sam kao pjevačica.
Više ne pjevaš? -Ne.
Šteta. -Eto. -Dobro.
Oduvijek sam bila impulzivna i rastresena.
To je dobro.
Jest, ali nije. Zato što...
Skačem s jedne stvari na drugu i ništa ne postignem.
Sada se usredotočujem na glumu da napokon nešto napravim kako treba.
Ali ako imaš više talenata, ne možeš ih potisnuti. -Mogu.
Ovako se mogu posvetiti jednoj stvari i ta će stvar upaliti.
Zašto si onda studirala prevođenje?
To nema veze ni s čim.
Imala sam puno posla i mislila sam
da će mi biti lakše s diplomom.
Ali nije bilo. Imala sam puno posla pa sam odustala.
Još prevodim za časopis, jako je dobar.
Što još želiš raditi?
U životu? -Da, u životu.
Glumiti. -Osim toga.
Želim imati puno djece.
Želim imati prelijepi vrt, kao oni u Londonu
u kojima ti lisice prilaze.
Želim pušiti kutiju cigareta na dan i biti mršava.
Dobro zvuči. -To je moj plan.
Znaš onu pjesmu Boba Dylana, "To Ramona"?
Naravno, obožavam tu pjesmu.
Moji roditelji toliko su je voljeli da su me tako nazvali.
Mislim da je Ramona prelijepo ime. -Da, baš.
Nazvat ćemo lik Ramona, fućkaš Onu. -Majko moja.
Kakva Ona? -Ti si noćna mora.
Bio je to hir. Bilo nam je odlično u Londonu.
Nico je bio glavni kuhar u tri restorana.
Ja sam glumila u kazališnoj, skupini, bez prestanka. Bilo je sjajno.
Pa onda? -Pa...
Ovdje kada gledam oko sebe,
dolazili bismo ovdje na odmor,
živjeli smo ovdje kao djeca.
U Londonu kao da nikad nismo imali roditelje.
Ali ovdje...
Češće vidim sunce.
Upoznali smo se kada je došao u London u sklopu Erasmusa,
ja sam još išla u školu.
Znamo se od moje 17. godine.
Kakav je?
Kuhar je. Studirao je arhitekturu, ali voli kuhati i...
Ne znam. Ne znam zašto, ali radije ne bih o njemu.
Nemaš pojma kako je živjeti s kuharom. -Ne znam. -Ne, grozno je.
Odlično je jer kuha sjajna jela, ali kada poželim otići na dijetu,
on skuha nešto poput mesnih okruglica u umaku od karamela.
Ozbiljno, to se dogodilo nekidan.
Dođem kući i mislim: "Odlično, glumit ću u filmu.
Večeras jedem salatu, sutra piletinu s povrćem."
Otvorim hladnjak i što vidim?
Mesne okruglice.
Što radiš ovdje?
- Došao sam te vidjeti. - Vidim to. Ali zašto sada?
Htio sam ti nešto reći. -Dobro, reci mi i idi, ovo je loš trenutak.
Volim te.
I ja tebe volim.
Znam, ali ja sam zaljubljen u tebe. -Zar nisi bila ljuta?
Što? -Kada si ga vidjela. Vidjela si ga i bila si ljuta.
Onda odjedanput nisi.
Da, ali upravo mi je rekao da me voli. -Ti si već znala.
Ali kad netko stoji pred tobom i kaže ti da te voli,
prestaneš se ljutiti, zar ne?
Ali jesi li se ljutila kad si ga vidjela?
Ljutila sam se jer ga nisam htjela vidjeti. Nisam ljuta na njega.
U redu.
Ali jesi li se zaista naljutila?
Mislila sam da želiš da tako odglumim.
Ne želim ja ništa.
Ako se naljutiš kad ga vidiš, onda se naljuti.
Ali ne pravi se da si ljuta ako nisi.
Pusti da te scena vodi.
U redu. -Dobro?
- Idemo li ispočetka? - Može. -Ne, samo malo.
Moram znati kamo idem.
Kada ga vidim, nije li mi odmah jasno da je to on?
Mislim da to ne želiš priznati, ali znaš.
To me može naljutiti. -Možeš se naljutiti ili se možeš nasmijati.
Vidjet ćeš što će biti.
Ali gledaj.
Kada mu kažem da ostane na kraju, čak i ako film tu završava,
moram znati što je bilo dalje.
Ne znam.
Vidjet ćemo. -Trebao bi znati, to je tvoj film. -Ne.
Radimo da vidimo što će biti.
Ali tražiš me da se uživim, a ne znam što će biti.
A ti ne radiš ništa. -Ne.
Ne.
Ja usmjerim kameru.
Ako nemaš agenta, ne saznaš za audicije.
Za tvoju mi je rekla Rocío, Nicova rođakinja.
Audicije su sranje.
Ovdje živim.
Ali imao si audiciju.
Prisilili su me na to, ali audicija se radi u baru,
dok piješ vino i razgovaraš o životu. -Da, pa...
Da naiđem na njega sama, umrla bih od straha.
U redu, onda ja idem prvi, može?
Daj mi ključeve.
Hajdemo.
Koji?
Treći kat.
Ova vrata.
Izvoli.
Ramona... -Što?
Sutra je proba u osam ujutro.
Znam.
Slušaj...
Nauči replike, u redu?
Naravno.
Prekini.
Dobro jutro!
Dobro jutro svima.
Ovo je Isa.
Kasniš. -Znam.
Ima li kave? -Da, ima kave.
Želiš li kave, Isa?
Bez Bailey'sa, molim te.
Donijet ću vam. -Hvala.
Sjedni, molim te.
Dobro. Jebote.
U redu. Odgodimo probu do sutra.
Nema šanse, o čemu ti? Ne.
Našao sam Lolu! Isa je Lola.
Ona je Lola! Izvrsna je glumica.
Zna li Ignacio? -Zaboravi njega!
Jesam li redatelj ili nisam? Barem mislim da jesam.
- Pitam te. - Upoznali ste se sinoć? -Ne.
Znamo se godinama, ali naletjeli smo jedno na drugo sinoć.
Kava? -Izvoli.
Ja idem. -Da, hvala.
Hvala.
Oprosti.
U redu, počnimo.
- Razgovarali smo o liku... - Ne tako dugo. Jednu noć. -Pa...
Puno se može reći u jednoj noći. -Da. -Da.
Na kraju će Lola biti dosta mlađa nego što sam mislio.
Ali što je, tu je.
Dakle... -Idem.
Zašto? -Zaboravila sam da moram nešto obaviti.
Zezaš li?
Dobro, odradit ćemo probu bez tebe, ali vraćaš se sutra, zar ne?
Stvar je u tome da neću moći glumiti u filmu.
Zezaš me? -Bruno, pusti je. -Ne, slušaj.
- Dobro! Bok. - Bok. -Zbogom.
Ona, zbogom.
ČETVRTO POGLAVLJE: LAVLJE RALJE
Odakle to tvojoj sestri?
Iz Amsterdama, stala je ondje. -Gdje je sada?
U Sudanu.
- Zašto pušiš to sranje? - Nema nikotina, kao da pušiš zrak.
Pa onda zašto to pušiš?
Jer volim ispuhivati dim.
Što je novo s filmom?
- Kako to misliš? - Novac. Jesu li ga našli?
Nemam pojma.
Nisam sigurna želim li glumiti u filmu.
Daj, ugasi to. Smrdi kao džoint. -Nije džoint, uvjeravam te.
Razmišljala sam, ostalo mi je još malo,
zašto ne bih završila studij prevođenja? -Zašto?
To se dobro plaća. UN nudi hrpu novca.
Ali zašto? -Kako to misliš?
Nikad nisi marila za novac. -Odrasla sam, znaš. -Da.
- Ne želim živjeti ovdje. - Ti si htjela živjeti ovdje.
Ali sad želim živjeti u četvrti Salamanca. -Da, jasno.
Ispred veleposlanstva s čuvarima.
- I šepiriti se okolo u draguljima? - Možda. -Izbacit će onog tipa dolje.
- Preselimo se. - Ovaj je stan bagatela.
Nećemo naći ništa ovako fora za ovu cijenu. -Briga me ako nije fora.
Ako se ovako nastavi, tražit ćemo za nekoliko mjeseci.
- Evo nas opet. - Usput, Torru ima tulum.
Želiš li ići? -Naravno. Reci Rocío da dođe.
Nosit ću štikle. -Jasno.
Zašto ne odeš na sate flamenca? -Nije mi palo na pamet.
Usred godine?
Je li fascinirana tobom, kopira li te da vidi što odgovara?
Ne, ne fasciniram je. -U redu.
Znači obrnuto, ne sviđaš joj se, ne zna zašto si fora pa te kopira.
Tako je. Moja je rođakinja takva.
Zgraža se nad svim što radim, svime što kažem i svime što nosim.
Onda je tip 2.
Mogu li uzeti leda? -Naravno. -Da.
Što to pušiš?
Neko usrano bilje bez nikotina ili ičega.
Odlično miriše, kao beedie. -Kao što? -Beedie.
To puše u Indiji.
Zvuči fora. Ne znam, nikad nisam bila ondje.
- Mogu li smotati jednu? - Naravno. Izvoli. -Odlično, hvala.
Nema na čemu. -Kako si? -Bok!
Što ima? -Sjajno izgledaš!
Ajme, još malo. -Još malo.
Kako si? -Izgledaš fantastično.
Odlično. -Da.
Kako ide? -Odlično, eto nas. -Bez trbuha.
Pridružite nam se, zabavnije je zajedno.
Kao nama. -Istina.
Ne gnjavi ih, možda ne žele djecu.
Ja ne znam. -Ja želim hrpu.
Bolje se požuri, poslije 35. jest teže. -Kompliciranije je. -Da.
Idemo u Lavlje ralje? -Što je to?
- Ženo, to je legendarni klub. - Odakle ja znam. -Napola je strankinja.
Ja sam za sve, samo da odemo odavde.
- Onda hajdemo. - Da. Zar ne? -Hajdemo.
Reći ću prijatelju i idemo. -U redu.
Sviđa ti se hipi? -Ludo.
Dobro, reći ću Nicu i idemo. -Idi. -Odlično.
Kako se zoveš? -Juan.
Tako je. Ideš s nama u Lavlje ralje? -Može. -Savršeno.
Kako ide? -Sjajno. Idemo u Lavlje ralje.
Kamo? -U Lavlje ralje.
Plesati! -Moram biti na poslu u 12,
ali ti idi ako želiš. -Da. -Što je?
Onda bok. -Bok.
Reci mi istinu. -Rekla sam ti!
- Spetljali ste se. - Nismo! Zašto to kažeš?
Neću nikom reći.
Ne, naporan je, uopće mi se ne sviđa. -Dobro.
Ostavite poruku nakon signala.
Znala sam da se nećeš javiti, htjela sam ti ostaviti poruku.
Rocío mi je rekla da i dalje nemaš glumicu
jer si joj rekao da ću se vratiti.
Zovem da ti kažem da se neću vratiti
i to ne zbog tebe, nego zbog mene. Jasno?
Dosta mi je svih ti emocija koje frcaju,
želim normalan posao! I želim ga odmah!
Zato što želim djecu!
Kako da ovakva rodim djecu?
U ovakvom kaosu?
Kako da imam djecu kad nemam roditelje, kako ću se brinuti za njih?
Ja ću se brinuti za njih! Učit ću ih i štititi.
Ako bude smak svijeta, smislit ću nešto.
Ako izbije nuklearni rat ili što već,
otići ćemo u neku zabit i živjeti od lova.
Slušaj. Danas sam upoznala tipa opsjednutog zdravim životom
i rekla sam mu da je recikliranje prevara.
Pitao me o čemu govorim.
Ja sam ustrajala. Da, to je prijevara, mažu nam oči, ne budi ovca.
Pogledao me s gađenjem i rekao da radi u odboru za...
Masone, platit ću. Bok!
Bok. -Bok.
Želiš li ući? -U redu.
Nico stiže svaki čas, ali...
Imaš prelijepu kuću.
Hvala, da. Uskoro se selimo. Nadam se.
Zbog onih tipova? -Da. -Šteta.
Za mene nije, iskreno.
Što ima? -Moraš glumiti u filmu.
Da, ali... -Pusti da dovršim, molim te. Razgovarao sam s Rocío.
Bio sam uvjeren da ćeš se vratiti, ali rekla je da ne znaš. -Na kraju...
Žao mi je zbog onog neki dan. Ali pusti da dovršim.
Onda odluči kako te volja.
Ovaj film, sve što smo napravili, ne samo mi, svi,
sve ovisi o tome da ti igraš glavnu ulogu. Inače ga nećemo ni snimiti.
Snimit ćemo nešto drugo, ne ovo. -Ja želim snimiti ovaj film.
Svi ga želimo snimiti. Spremni smo, samo čekamo tebe.
Ne možeš nas ostaviti na cjedilu. Ne možeš, shvaćaš li?
Bit će prelijepo. -Znam, ali... -I duguješ to sebi.
Daj mi da razmislim. -Nemaš o čemu. Neću raditi probleme.
Držat ću se na udaljenosti, samo snimamo film.
Vjeruj mi.
I oprosti mi.
Sranje! Glačalo!
- Kuharska odora. - Ne! Daj da vidim.
Dobro glačaš. -Molim te.
- Može li se isprati? -Naravno. - Ovomu nema pomoći. -Bok.
Što ima?
Ja sam Nico. -Bruno.
Napokon te vidim, čuo sam puno o tebi. -I ja o tebi.
I ja. -Što je bilo?
Spalila sam ti odoru. -Nema veze.
Žao mi je. -Nema veze, imam ih još.
Rekla mi je za film, baš šteta. -Što? -To s novcem.
To je riješeno. -Zbilja? -Da.
Sjajno. Kad počinjete? -Uskoro. -Zbilja?
Odmah. -Čestitam.
Ludi smo od sreće, došao sam reći Ramoni.
Zoveš je Ramona? -Pa da.
Dopuštaš mu? -Ne obazire se mene.
Idem se presvući, idemo proslaviti. -U redu.
Ali ja moram ići, očekuju me.
- Šteta. -Da. - Drugi put. -Naravno.
Bilo mi je drago. -I meni.
Hajde, idi.
PETO POGLAVLJE: FILM I ŽIVOT
Naprijed!
Što radiš ovdje?
Došao sam te vidjeti. -Da.
Vidim, ali zašto sada?
Želim ti nešto reći.
Dobro, reci mi i idi, nije dobar trenutak.
Volim te.
I ja tebe volim.
Da, ali ja sam zaljubljen u tebe.
Leóne, zaslužuješ neku bolju od mene, neku...
- Čišću, neviniju. -Volim tebe. - Dobro, ali sada to nije moguće.
Donio sam ti cvijeće.
Odnesi ih. Čekam nekog važnog.
Ako si zaljubljen, možemo razgovarati sutra ili neki drugi dan.
Ali sada idi, dobro? -Ramona.
To sam ja.
Znam da si to ti.
Znam. Ali...
Ali molim te, idi.
Leóne.
Rez.
Je li to dobro? -Da.
Meni dobro. Je li vama? Da?
Ljudi, završili smo.
Zašto nisi spreman? -Što radiš ovdje?
Kako to misliš? Slavimo završetak snimanja.
Zaboravio sam. Potpuno sam to smetnuo s uma.
Ne vjerujem ti. -Vjeruj mi.
Nitko te ne može zamijeniti?
Ne vjerujem.
Moraš doći, to je završetak snimanja. -Idi bez mene.
Molim te, zamoli Andreu ili nekoga da te zamijeni.
Bolje je da ideš sama.
Što? -Bolje je da ideš sama.
Kako to misliš?
Kako misliš kako to mislim?
Nisam htio o tome prije da ti ne pokvarim koncentraciju.
Nisi htio o čemu?
Ne misliš da bismo trebali razgovarati prije zabave? -O čemu?
Ni ovo nije trenutak za to.
Ovo je jedini trenutak.
Zaljubila si se.
O čemu ti govoriš? Nisam. Nema šanse.
Ne misliš da ti se nešto dogodilo?
Da, puno toga, ali ne to.
Ne to. Ne.
Hajde, idi na zabavu. Razgovarat ćemo sutra. Moram raditi.
Što ćeš učiniti?
Da, pozdrav.
Oprostite, znam da vam je puna kapa mojeg dosađivanja,
noćas vam neću dosađivati. Barem nakratko.
Ne znam znate li ovo,
ali Ramona je nekoć davno pjevala u bendu u Londonu.
Da.
Stoga, molim te.
Molim te. -Ne.
Zbilja. -Molim te! -Ne.
Dođi i zapjevaj nam.
Nećeš se izvući.
Urezala sam ime u tvoj brod,
Postala sam mornar zbog tebe
Kako bih krstarila morem
Plovila kroz žudnju
Bila sam tako sretna u tvojem naručju
Tako sretna u tvojoj luci
Da je moje srce postalo zarobljenik
Tvojeg tijela i tvoje kože
Kao val, tvoja me ljubav zapljusnula
Kao val plamena i dodira
Bijele pjene i šuma školjki
Poput vala
Zauvijek sam okovana u tvojoj oluji
Izgubila sam se, a da nisam znala
Poput vala
Tvoja je ljubav rasla poput vala
Jesi li dobro?
Nico je rekao da moramo razgovarati.
Naravno.
Film je gotov. -Znam.
Mislila sam da nikad neće završiti.
Što sad? -Ne znam.
Nije tako lako. -Jest.
Dobro.
Ti si impulzivan, misliš da je lako, ali ne možeš tako živjeti.
Naravno da možeš.
Recimo, sada.
Moram ti reći što osjećam ili ću umrijeti.
- Moraš li biti dramatičan? - Pa kad jest dramatično!
Za tebe čak i više. Jer ti moraš nešto učiniti.
Ja ne moram ništa učiniti.
Moram te samo čekati.
Kako možeš biti tako siguran?
Zato što kad si blizu, osjećam mir.
Osjećam da je sve u redu,
da će sve biti u redu.
Iako uvijek stojimo na metar jedno od drugog. -Pa...
Katkad je manje.
Koga briga. -Vidim kako me gledaš. I često znam da znaš da te gledam
i sretna si što sam blizu tebe jer te razumijem bolje od drugih.
Znaš da možeš raditi što god želiš
jer te gledam i jednako mi se sviđaš.
I jednako te volim.
Uvijek te volim.
Čak i kad zaboraviš replike ili što već.
To nije nagon.
Ti i ja ne možemo biti zajedno. -Zašto?
Jer bismo bili beskorisni, to bi bilo previše kaotično.
Upravo smo zajedno snimili film!
Što još želiš raditi? -Stvari.
U životu moraš raditi druge stvari osim filmova!
Kamo idemo?
Ja idem kući.
Za tebe ne znam.
- Ne znam što da radim. - Radije bih da me ne pratiš.
Živcira, zar ne?
Ti si mene pratio, sad je na meni red. -Što hoćeš?
Ne znam.
Ne mogu davati obećanja kao da smo tinejdžeri.
Sve može poći po zlu.
U redu.
Ali nemoj se ljutiti. -Da, ljutim se.
Ljutim se.
Što želiš?
- Ne mogu mu lagati. - Već to radiš. -Nije istina.
Ti si takva kukavica. -Nisam kukavica.
Misliš da je ovo nečiji tuđi život ili da je ovo film?
Ako nešto takvo stoji pred tobom, ne možeš to samo pustiti.
To je kao da odbijaš život.
ŠESTO POGLAVLJE: KRAJ
Bok, ja sam Ramona, imam 32 godine, ovo su moji profili.
U redu, kada si spremna.
Vidjela sam te jučer s prozora.
Vidjela sam kako je gledaš.
Oprostite, samo...
Previše sam se uživjela, zbunilo me.
Pokušat ću s drugim, može?
U redu. -Evo.
Ne mogu vjerovati.
Kad ljudi kažu: "Ti si siroče?"
Kad je očito da to određuje sve što kažem, radim i osjećam.
To mi je tetovirano na čelu. Ja sam siroče!
Misliš da bi bila ovdje da nisam?
Ne bih. Ne!
Život bi bio drukčiji. I ja bih bila, ništa se od ovog ne bi događalo.
Ako nisi siroče, nemaš pojma.
Nemaš pojma. To je najveće napuštanje koje postoji.
"Bio sam ovdje, ali više me nema. Odsad sve radiš sama, dobro?
I moraš biti sretna i smijati se.
Moraš uživati u životu jer ti nisi mrtva."
Katkad sanjam da dođem kući i nađem roditelje kako sjede
u dnevnoj sobi kao da se ništa nije dogodilo.
Isprva osjećam...
Olakšanje i sreću zato što nisu mrtvi, što je sve šala.
Naravno da je šala, znala sam da mora biti.
Onda ih pitam: "Gdje ste bili?"
A oni mi se smiju.
Ne shvaćam i pitam ih: "Kako ste mi to mogli napraviti?"
I...
Ništa ne shvaćam. I počinjem osjećati bijes prema njima.
Toliki bijes da se probudim
i oni opet umru.
Imala sam ih i opet sam ih izgubila.
I to je to.
Ne mogu napustiti nekog tko me voli.
Shvaćaš li?
Bok.
Ignacio mi je rekao da donesem ove papire. -Uđi.
Ignacio nije ovdje, ali možeš mi ih... -Naravno, uzmi. -Naravno.
Kako ide montaža? -Dobro.
Pa, možeš zamisliti.
Uz svu silu dvojbi.
Majka mi je govorila da dvojba znači "ne".
- Dvojba znači "ne"? - "Da" je potpuno jasno.
Znaš da pjevam u bendu dvadesetogodišnjaka?
Jebote, to mi je drago čuti.
Jako je fora. -Odlično.
Moram u kino, kasnim.
Naravno. Nadam se da ćeš uživati u filmu.
- Hvala. Pa... - Vidimo se. -Bok.
Ovdje nema nikoga. -Da. -Uranili smo.
Što da radimo? -Idem na zahod. -Dobro, zapalit ću.
Dobro, čekam te vani.
MOJEM OCU
MEDIATRANSLATIONS