Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ZNOVU PAŘÍŽ
Sakra.
Tak ho zatím připravte a já tam budu kolem půl osmé.
Můžete začít. V pohodě?
Jo.
Ne, já přijdu. Jak se jmenuje váš pacient?
Dobře, vysvětlete mu situaci.
Na, kočičko. Tak, tak.
- Ahoj. - Už to začalo.
Ahoj.
- Uděláme malou zkoušku? - Ano.
Dobrý den, Dimitriji. Slyšíte nás dobře?
Řekněte pár slov na ověření zvuku.
- Ano, slyším vás dobře. - Děkuji.
Ještě deset vteřin. Představíme ho, a pak otázky.
Dobře.
Tři. Dva.
Jedna. Prosím, začněte.
Přímo z Moskvy je dnes naším hostem Dimitrij Vasilijev.
Kontroverzní ruský režisér,
který zahájí sezónu v Pařížské opeře.
A to Sněhurkou Rimského Korsakova.
Pane Vasilijeve, dobrý den.
Dobrý den.
Jste známý svými odvážnými realizacemi, velmi politickými.
Rozhořčil jste i ruské politické vedení.
Budete se krotit, abyste se nedotkl pařížského publika,
které je velmi konzervativní?
Ne, vůbec ne.
Francie je přece země revoluce, otevřenosti.
Myslím, že to dopadne dobře.
Vždycky jsem snil o režírování v Paříži.
Tohle město má v mém srdci výjimečné místo.
- Dobrý večer. Stůl pro dva? - Ano.
Příští týden to bude z jiného soudku. Aeronautický kongres.
- Musím se učit letecké obraty. - Jaké?
Třeba...
Co to znamená?
Výroba nanostrukturovaných materiálů.
Omlouvám se.
Hned přijdu. Ano.
Hrozně jsem se lekla.
Dobrý?
Omlouvám se, musím se tam vrátit.
- Vážně? - Ano, je tam nová stážistka.
Ničemu nerozumí.
- Promiň. - Ty máš dnes večer službu?
Ne, ale je to moje oddělení, tudíž moje povinnost.
- Co budeš dělat? - Ještě nevím.
Vrátíš se domů?
Ano.
Uvidíme se potom?
Nemám to na dlouho. Zavolám ti, až skončím.
Tak se drž.
Zatím ahoj.
Dala bych si skleničku, než přestane pršet.
Tenhle stůl je rezervovaný. Mám stůl ve druhé části.
Támhle? Vzadu?
- Přesně tak. - Díky.
- Druhá část je vzadu? - Ano. Dozadu a doprava.
Díky.
Dobrý večer.
- Támhle je volno? - Ovšem, posaďte se.
Prosím.
Co se stalo potom?
Vymazalo se mi to z paměti.
Vypadá to dobře, ale jizva se musí před operací stabilizovat.
Můžete se obléknout.
Všechno už je přece zahojené.
Chtěla bych to mít za sebou.
Za šest nebo sedm měsíců rozhodneme o plastické operaci.
Ale zatím je jizva příliš citlivá.
Až za sedm měsíců? Dobře.
Ale budete ji moct...
Úplně odstranit?
Uděláme, co jen půjde, ale nejsme kouzelníci.
- Ještě jste se nevrátila do práce? - Ne.
Zatím ne, ale brzo.
Byla jsem na venkově, u matky.
Ale návrat mi prospěje.
Dámy a pánové, kvůli pracím na silnici
musíme linku odklonit.
Pane, můžete mi otevřít, prosím vás?
Toalety jsou támhle.
Nehledám toalety.
Dobře, chápu.
Měla byste oslovit organizaci, co pořádá návštěvy.
Jsou každé pondělí ráno.
Pro lidi, kteří...
Pro lidi jako vy.
Pro lidi jako já? Jaké lidi?
Pro oběti, které se sem potřebují podívat.
Moc o tom nevím. Ale během návštěv máme zavřeno.
Omlouvám se, jsem v práci. Nemůžu se vám věnovat.
Ale dala byste si kávu?
Ano, díky.
Je na účet podniku.
- Zůstala jsi u matky dlouho? - Ano, byla jsem tam tři měsíce.
Poslala jsem ti spoustu zpráv, ale neozvala ses.
Říkám si, že o tom asi nechceš mluvit.
Ale víš, že se nebudu vyptávat na detaily.
Nevím, o čem s tebou mám mluvit.
Mohla bys odnést ten dort?
- Ano, ovšem. Dobrý? - Dobrý.
Jo, dobrý. Já vezmu
skleničky na šampaňské.
Dobře. Já budu vedle.
Hodná kočička.
- Ty jsi tady? - To jsi ty.
Chtěla jsem jen malou pauzu.
Potmě?
- Mám blízko láhve. - Nemůžeš tady zůstat.
Tak pojď.
Ahoj. Moc ráda jsem tě viděla. Dobrou noc. Měj se fajn.
Vincent tě podporuje, viď?
- Ahoj, holky. - Ahoj.
Brzy na viděnou.
- Opatruj se. - Díky.
Předtím se mi lidé
víc svěřovali.
Byli vůči mně otevření.
Teď je to divné.
Jako by ze mě byla nějaká atrakce.
- I ty se mnou mluvíš jinak. - Já? Vůbec ne.
Ale ano.
Jako bys se mnou musel jednat opatrně.
Vážně? Neuvědomil jsem si to.
Nemůžeš lidem zabránit, aby na tebe mysleli.
Na to, co se stalo.
Jo.
Už pršelo, když jsi odcházel?
Ne. Vlastně...
Už nevím.
Tak vidíš, já si dobře vzpomínám. Pršet začalo až později.
To si ještě pamatuju.
Musel jsi odjet do nemocnice, viď?
Možná.
Ano.
Je to tak, vzpomínám si.
Byl jsem v nemocnici asi hodinu, když vyhlásili poplach.
Všechny nemocnice musely zanechat činnosti
a připravit se na příjem raněných.
A pak začali raněné přivážet.
Chodbami se začal šířit zápach střelného prachu.
Volal jsem ti, ale nebrala jsi to.
Byl jsem si jistý, že jsi doma.
Prováděl jsem předvýběr. Vážná zranění, méně vážná.
Střelná zranění, popáleniny.
Řekli nám, že zaútočili na dvě další místa.
Prý to byl koordinovaný útok. Nemocnice měly pohotovost.
Brzy ráno
mi volali z nemocnice, kam tě přivezli.
Byla jsi zraněná.
Trvalo jim, než tě identifikovali, protože jsi nemluvila
a neměla jsi doklady.
Jel jsem za tebou.
Když jsem byl v taxíku, jel jsem kolem té restaurace.
Byly tam květiny, spousta dětských výkresů.
Bylo to jako chodba, kterou se procházejí lidé.
Potichu.
Jako procesí.
Já jsem Sara. Ředitelka organizace.
Dobrý den. Prožila jsem ten útok.
Rozumím.
- Jak se jmenuješ? - Mia.
Dobře, Mio. Posaď se. Já hned přijdu.
Je skvělé, že jsi přišla.
Je důležité, abys spal, abys nabral síly.
Díky tomu ti bude líp fungovat paměť.
Jakmile si dokážeš vzpomenout, budeš na cestě k vyléčení.
Máš pravdu.
Mohla byste si sednout jinam?
Prosím vás.
Tady seděli moji rodiče.
Promiňte, to jsem nevěděla. Omlouvám se.
Sednu si vedle.
- Pardon. - Kde jste seděla vy?
V té vedlejší části.
Nebyla jsem s rodiči, když se to stalo.
Chtěla bych znát poslední slova, která vyslovili.
O čem mluvili.
Jestli byli v tu chvíli šťastní.
Jestli se hádali. Já prostě nevím.
Chápete?
Možná jste je viděla.
Počkejte, chci vám něco ukázat.
Omlouvám se, musím jít.
- Odcházíš? - Ano. Nevím, proč jsem přišla.
Promiň, ten muž venku trpí klaustrofobií.
Nemůže jít dovnitř, ale chce s tebou mluvit.
Díky.
Vzpomínáte si na mě?
Ne.
Byl jsem u stolu naproti vám. Slavili jsme narozeniny.
Já si nic nepamatuju.
Objednala jste si sklenku vína.
Myslel jsem, že na někoho čekáte.
A pak jste ve zlomku vteřiny zmizela.
Neviděl jsem vás přes skupinku Číňanů.
A když jste se objevila, měla jste na rukách inkoust.
Začala jste hledat po kapsách kapesník.
Čím víc jste hledala, tím víc jste měla všude inkoust.
Měla jste ho trochu i na tváři.
Musel jsem se smát.
Vy jste se mi posmíval?
Ne, vůbec ne. Ale asi jste si to myslela.
Myslela jste, že se posmívám.
Podívala jste se na mě
dost naštvaně.
Ano, je to tak.
Já jsem psala? Měla jsem pero. Psala jsem něco?
Já nevím. Nejspíš ano.
Co se stalo potom?
Potom jste vstala.
Prošla jste restaurací.
Asi jste šla na toaletu.
Nic si nepamatujete?
Ne.
Jisté okamžiky se úplně ztratily. Nevzpomínám si.
Nic z toho si nevybavuju.
Jen pár věcí před útokem, zvuky.
Od chvíle, kdy jsem viděla mrtvé, všechno zmizelo.
- Na nic si nevzpomínám. - Máte štěstí.
Vaše auto?
Ano. Jak se jmenujete?
Mia.
- A vy? - Já jsem Thomas.
Máte dovoleno řídit?
Ne.
Jo, jen klid! Už jdu! Co se děje? Už jdu!
- Uhněte s tím autem! - Koukněte na moje nohy!
Strhla mě s sebou a já myslela, že budu další. Pak už nic nevím.
Mio? Vrátila ses?
Ano. Mluvila jsem venku s Thomasem.
- Ano. To je dobře. - Něco mi připomněl.
- Seděla jsem tam. - To je moc dobře.
Díky tomu teď možná doplníš svou skládačku.
Co tady děláte?
Prosím?
Já jsem tu byla jako vy. Seděla jsem támhle.
Tak to ne, to těžko.
Byla jste na toaletě. Poznávám vás.
Utekla jste na toalety při prvním výstřelu.
- Já? - Ano, vy.
Zamkla jste dveře, když se tam chtěli schovat další.
Neotevřela jste.
Jak se opovažujete sem přijít?
To jsem neudělala.
Myslela jste jen na svoje bezpečí.
Jak se vůbec opovažujete sem dnes přijít?
Měla byste se stydět.
Zachovala jste se odporně.
Co to děláš?
- Promiň, já musím pryč. - Co to má znamenat?
Vrátím se domů. Sejdeme se tam, ano?
- Určitě? - Jo, určitě.
Pardon.
Promiňte.
Dobrý večer, tady Mia.
Viděli jsme se dnes u restaurace. Mluvili jsme spolu.
Možná mi můžete pomoct. Mohl byste mi zavolat, prosím?
Děkuju.
Haló? Díky za zavolání.
Napadlo mě, že byste mi mohl pomoct kvůli tomu...
Omlouvám se.
Víte jistě, že vás neobtěžuju?
- Ano? - Dobrý večer.
- Pojďte. - Sara mi dala vaše číslo.
Ale neřekla mi, že jste v nemocnici.
To je v pořádku. Měli mě odpoledne operovat,
ale přeložili to na ráno. Nevadí.
Operovali mě už třikrát.
Rekonstruují mi lýtko, kousek po kousku.
Ale ujišťuju vás, že to nevadí.
Taky mám střepiny ve druhé noze.
Jenže to se mi zatím nechce řešit.
Chci si to ještě užít.
Ale nebudeme přece mluvit o mé noze.
Co pro vás můžu udělat?
Zdá se, že si pamatujete všechno, co se stalo.
Ano.
Proč si chcete vzpomenout?
- Možná jsem něco udělala. - Co jako?
Prostě... Sara říkala, že si pamatujete spoustu detailů.
Tak mě napadlo, že možná víte, co jsem dělala, když jsem odešla.
Vrátila jsem se zpátky?
Ne.
Posaďte se.
Vzpomínám si, že už jsem vás neviděl.
Ale někdo vás možná viděl.
Podívala jste se na stránky?
Zeptala jste se na fóru?
Ne. Nevěděla jsem, že to existuje.
Objevuju nový svět.
Vážně si chci vzpomenout.
Ale sama to nedokážete.
Musí být aspoň dva, abyste si vzpomněla.
Doporučuju vám ty stránky.
Byla jste na Facebooku "Paměť"?
Měla byste tam trávit čas.
Bude se vám to líbit, jste novinářka.
Vygooglil jsem si vás.
Je to tak.
Mia Loreauová. Pořád pracujete v rozhlase?
Ano, občas pracuju v rozhlase, ale jsem tlumočnice z ruštiny.
Tlumočnice z ruštiny?
- To je asi těžké. - Matka běžně mluvila doma rusky.
Je to snadné.
- Můžete mi podat cigarety? - Samozřejmě.
- Chcete kouřit tady? - Ne, na konci chodby je východ.
A taky mi podejte bundu.
Ještě jsi mi neodpověděla.
V restauraci.
Čekala jsi na někoho?
Ne.
Tak víš, proč jsi tam byla?
Náhodou.
Já jsem tam nebyl náhodou.
Někdo udělal rezervaci.
Měl jsem narozeniny. Oznámili nám týdenní bonusy.
Pracuju ve financích.
Nerad slavím svoje narozeniny.
Ale oni mě chtěli překvapit, tak jsem trochu předstíral.
Nechtěl jsem je zklamat.
Byl jsi tam se ženami.
Ano, s kolegyněmi.
Ale nepřežily to.
Jejich rodiny za mnou přišly.
Nevěděl jsem, co mám říct.
Styděl jsem se, že já jsem to přežil.
Máš partnera?
Ano. Ale nejsme svoji.
Takže jsi svobodná.
To bych neřekla.
Máš děti?
Ne.
Ale myslela jsem na to při útoku.
Na to, že nemám děti, že jsem to nezažila.
Tady jste! Všude vás hledáme.
- Večer jsou návštěvy zakázané. - Moc se omlouvám.
Hned přijdu.
Jdeme?
Tahejte, tahejte. Díky.
- Zítra se za mnou stav. - Ano.
Hodně štěstí.
Arrivederci!
Zítra mi přines mandarinky.
Nebo pomeranče.
Nebo bonbóny.
Sara mi dala přečíst policejní zprávu.
Útok začal ve 20.49.
Policie nás osvobodila ve 22.37.
Byli jsme tam hodinu a 48 minut.
Vzpomínám si, že jsem přemýšlela, co ze mě po smrti najdou.
Jak jsem zanechala svoje věci.
Myslela jsem na otevřený jogurt, který jsem nechala v lednici.
Ahoj, Vincente. To jsem já.
Nepřijdu domů.
Sonia se stěhuje a půjčí mi na pár dní svůj byt.
Na náměstí Republiky.
Bude lepší, když budu chvíli sama.
Líbám tě.
Vybavuju si zvuky.
Co jsem dělala?
Kde jsi byla ty?
Já jsem byla vepředu. U baru se svojí kamarádkou.
Zemřela na místě.
Pro mě je taky těžké vybavit si vzpomínky.
Není to snadné.
Založili jsme organizaci,
protože víc lidí se sem potřebovalo vrátit.
Vlastně patříme do jedné rodiny.
Chtěla bys jít zítra s námi na náměstí Republiky?
Sejdeme se, než odstraní květiny a svíčky.
Ano.
Přijela jsem do Paříže studovat architekturu.
Zamilovala jsem se a zůstala.
Vzpomněla sis na něco?
Ne. Bohužel.
- Ztrácíš se mnou čas. - Ne, vůbec ne.
Víš, co je to dar traumatu?
Ne.
Myšlenka, že z každého neštěstí vzejde něco dobrého.
A ty najdeš ten svůj. Určitě.
- Můžeme to zkusit ještě jednou? - Ovšem.
Představ si tu místnost bez toho všeho.
Předtím tady byl sklad, mnohem tmavší.
Támhle se schovávalo několik lidí.
Ne, to není ono.
Světlo se taky změnilo.
Ne, není to tady.
Pamatuju si kapky vody na ruce.
Tak to bude vedle. Pojď.
Já ti posvítím.
Je to tady?
Ano.
Někdo tu byl se mnou.
Držel mě za ruku.
Nevybavuju si jeho tvář, ale měl tetování.
Tetování na předloktí.
A zástěru od krve.
V téhle části bylo hodně lidí z kuchyně.
Když měl zástěru, možná to byl kuchař.
Ale hodně jich zemřelo.
Moc ráda bych ti pomohla.
Jenže spousta lidí z personálu nebyla registrovaná.
Chápeš, jak to myslím.
Dobrý den.
Pamatujete si mě? Můžu se na něco zeptat?
Pracují tady lidé, co byli při útoku?
Ne.
Víte to jistě?
Ano. Jak už jsem řekl, všichni odešli.
Všichni kuchaři? Co lidé z obsluhy?
Kuchaři taky všichni odešli.
Poslyšte. Já jsem tady nebyl. Nevím, co se stalo. Dobře?
Můžete připravit vedlejší místnost?
Ještě nejsem hotová.
To nevadí, doděláte to pak. Díky.
Dobrý den.
- Viděly jsme se. Vzpomínáte si? - Ano.
- Znáte Thomase? - Letmo.
Ten s berlemi, už tady byl.
- Jenom trošku. - Prý jste tu předtím pracovala.
Chci se jen zeptat na pár věcí. O lidech, kteří s vámi pracovali.
Potřebuju vaši pomoc. Někoho hledám.
Dobře, ale jen chvilku. Bydlím daleko.
Chci najít člověka, s kterým jsem byla během útoku.
Byl to kuchař.
Tehdy měl na sobě zástěru. A měl malé tetování, tady.
Neviděla jsem ho na seznamu mrtvých.
Spousta kuchařů neměla papíry.
Myslím, že proto je nikdo neidentifikoval.
Odešli bůhví kam.
Takže nejsou mrtví?
Proto tam všechny vyměnili.
Já jsem Francouzka, proto si mě nový provozní nechal.
Policie se taky vyptávala.
Přišlo jim divné, že personál zmizel bůhví kam.
Nic jsme neřekli.
Mohla bys mi zjistit jejich jména?
Dobře, ale slib mi, že mě neprozradíš.
Mohla bych z toho mít potíže, a nemůžu si dovolit přijít o práci.
Slibuju.
- Jak se jmenuješ? - Nour.
Já taky hledám člověka, s kterým jsem byla.
Byli jsme schovaní pod stropem. Uprostřed ventilace.
Byla jsem přesvědčená, že umřu, a políbili jsme se.
Byl to Australan, který byl poprvé v Paříži.
Viděla jsi ho ještě?
Ne. Rozdělili jsme se, když nás evakuovali.
Vím, že byl lehce zraněný.
Jako blázen jsem ho pak hledala na Facebooku.
Ale nenašla jsem ho.
Byli jsme napravo u vchodu.
Celkem čtyři. Dva zemřeli. Zůstala jsem s Australanem.
Viděla jsem toho zabijáka.
On měl tvář jako anděl.
Vypadal tak...
Usmíval se.
Působil až laskavě.
Tvářil se, jako by si jen skočil pro cigarety.
Po tom, co se stalo, jsem jel domů.
Naštěstí to bylo hodně daleko.
Nikomu jsem neřekl, co se stalo v tu noc s tebou.
Ani neznám tvoje jméno.
Neřekl jsem to své přítelkyni. A obvykle jí říkám úplně všechno.
Ten den byl rozhodně nejhorší den v mém životě.
Ale zároveň jsem k nikomu neměl tak blízko.
Objímala jsi mě jako jedinou spásu.
Vím, že jsi mě hledala.
Neozval jsem se, a ani se neozvu.
Protože bych na tebe myslel ještě víc.
A já na tebe nechci myslet každý den.
Ale myslím.
Promiňte, můžu s vámi mluvit?
Podívejte se na mě, prosím.
Nebyla jsem na toaletě.
Teď už si dobře vzpomínám.
Sice jsem tam byla, ale ještě před útokem.
Co vy o tom víte?
Vzpomněla jsem si.
Držela jsem někoho za ruku. Kuchaře.
Takže jste si mě s někým spletla. To nevadí, ale...
Spletla jste si mě.
Když myslíte...
Dobrý večer.
Promiň, že tě ruším. Vím, že je pozdě.
Předtím jsem tě viděla.
Tak pojď dál.
- Nic tu nemám. Sklenici vody? - Ano. Prosím tě.
Prosím.
Našla jsi toho, koho hledáš?
Ne. Chci vědět, jestli žije.
A pak je tu ta žena, co mě obviňuje, že jsem se zavřela...
Nemyslím si to. Mám dojem, že to bylo jinak.
Ona taky nic neví.
Jestli myslíš, že je naživu...
Uložili věci obětí, které našli, na policejním ředitelství.
- Vážně? - Ano.
- Neviděla jsi to na Facebooku? - Ne.
Měla bys tam zajít.
Možná, že tam něco najdeš.
Já jsem tam šla s tetou.
Všechno mají v plastových pytlích.
Příšerně to páchne.
Našla jsem tam jen pohlednici, kterou mi chtěli poslat.
Ukážu ti ji.
To jsou Lekníny.
Chtěli, abych jela do Paříže s nimi.
Celý den jsme se hádali.
Teď od nikoho neodejdu, dokud se s ním neusmířím.
Člověk nikdy neví, co se může stát.
Když jsem slyšela o útoku, poslala jsem tátovi zprávu.
Odpověděl, že se schovávají.
Že čekají, až je policie osvobodí.
Taky mi řekl, že mi nemůže zavolat.
Protože by ho slyšeli.
To bylo na začátku útoku.
Nevěděly jsme, co se děje. Byly jsme bezmocné.
Pak už jsme se ani nedívaly na televizi.
A držely jsme se za ruce.
Musíš na to přestat myslet.
Potřebuješ spát.
Občas se mi zdá, že je vidím na ulici.
Chci jít do muzea, kde byli.
Vidět poslední věci, které viděli.
Najít ten obraz.
Aspoň bych se s nimi nějak rozloučila.
Je tady horko, ne?
Nemáš tady něco k jídlu?
Je mi líto, nic tu nemám.
Ale skočím ti pro něco dolů do bistra. Dobře?
Zvládneme to.
Dýchej.
Ještě, dýchej.
Dobře.
Félicio?
Tohle je vaše?
Ano.
Tohle jsme našli v kabelce. Zkontrolujte to.
- Není třeba. - Podepište to.
Díky.
Posaďte se sem.
Tady, prosím.
- Někdo tam se mnou byl. - Postaráme se o něj.
Přinesla jsem ti dárek.
Jsi hodná.
- Nevypadáš zrovna nadšeně. - Naopak, to je dobrý.
- Dojemný, chceš mě vzdělávat. - Nesmysl.
- Volal jsem ti. Ale nebrala jsi to. - Ano, neměla jsem mobil.
- Nechtěla ses vrátit. - Chtěla.
Ale poslechla jsem tě. Vrátila jsem se do restaurace.
A na něco jsem si vzpomněla.
Na co?
Držela jsem někoho za ruku.
Teď chci vědět, jestli je naživu.
Nevím, jestli ti ty vzpomínky pomůžou.
Věř mi. Nejsem si jistý. Podle mě to není dobrý nápad.
V pohodě? Mám někoho zavolat?
Ne, to nic není.
Nemám na chvilku otevřít okno?
Ne, nemusíš mít starost. Je mi dobře.
Prosím.
Předčítej mi chvilku.
Určitě čteš moc dobře.
- Nikdo mi ještě nečetl. - Mně taky ne. Aspoň ne často.
Klidně můžu zavřít oči.
Dobře.
- Opravdu? Mám zavřít oči? - Ano.
Dobrý den.
Estelle. Thomasova žena.
Sešli jsme se kvůli... Já radši půjdu.
- Počkej. - Neodcházejte.
Jen musí podepsat dokumenty kvůli pojištění.
Na shledanou.
- Máš se? - Podívej. Podepiš to.
Počkejte.
Omlouvám se, já jsem to netušila.
To, co jste prožili, s ním nikdy nemůžu sdílet.
Thomas to ještě neví, ale já to vím.
Tohle nikdy nepřekonáme.
- Rozumím. - Prosím.
On stejně vůbec nečte.
Čtu oznámení, která lidé publikují na fóru Paměti.
Lidé, kteří chtějí vědět, jak zemřeli jejich blízcí.
Nebo hledají lidi, s kterými se tehdy setkali.
Hledám muže, který mi pomohl.
Měl zraněné oba kotníky a byl v přední části, blízko baru.
Chci vědět, jestli ten člověk přežil.
Myslím na něj každý den.
Hledám člověka, který byl naproti mně.
Byl postřelený dvakrát do hrudníku.
Měl barevné tričko, fialové nebo růžové.
Dřív jsem si na to netroufla, nechtěla jsem na to vzpomínat.
Ale jestli někdo ví, co s ním je, napište mi.
Evakuovali mě až na konci.
Bohužel tam zůstala spousta mrtvých lidí.
Snažila jsem se nedívat. Ale vypadali, že jen spí.
Doufám, že to některé z vás utěší.
Schovávali jsme se v místě, kde ze stropu kapala voda.
Zeptal jste se mě na jméno, a já se nezeptala na vaše.
Měl jste tetování a pracovní zástěru.
Svíral jste mi ruku. Choulili jsme se k sobě.
Když tam přišla policie, pustila jsem vás.
Když jsem vás viděla naposledy, byl jste zraněný.
Doufám, že jste to přežil.
Doufám, že jste naživu.
Nic víc vědět nechci.
Co tady děláš?
Volám ti, nebereš to. Mám starost.
Tak pojď dál.
Nechápu, co to děláš.
Ty někoho máš?
Co je to za organizaci?
Nechceš se mnou mluvit?
Vincente, co to děláš?
Už toho bylo dost. Okamžitě se vrátíš domů.
- To stačí. - Vincente, přestaň. Nech toho.
Proč se mnou nechceš mluvit?
Nechceš, abych ti pomohl?
Nemůžeš nic dělat.
Nemůžu nic dělat?
Nemůžu žít stejně jako dřív. Nedokážu to.
A proč ne?
Mám se dívat, jak přijdeš o rozum? A nic nedělat?
Kéž bych byl při tom zatraceným útoku.
Nour zjistila jména kuchařů, co pracovali ve Zlaté hvězdě.
Utekli před policií a nikdo je nezapsal.
Promiňte, hledám tyhle dva lidi.
Ví, že provozní najímal dočasný personál
u obchodu s telefonními kartami.
Obchod byl místem setkání, kde lidi bez papírů hledali práci.
Nikdo neznal jména, která mi dala.
Ale řekli mi o zprostředkovateli, co pracuje v pohostinství.
Ne, díky. Hledám Hakima.
Chcete se mnou mluvit?
Dáte si něco?
Ne, díky.
Prý něco víte o kuchaři, co pracoval ve Zlaté hvězdě.
To nechápu.
Kdo vám o mně řekl? Nerozumím tomu.
Hledám někoho, kdo tam pracoval před útokem.
- Zprostředkoval jste to. - Ne.
Možná znáte jeho jméno. Adresu.
Vy neznáte jeho jméno?
Vy neznáte lidi, které jste poslal do Zlaté hvězdy?
Nikoho tam neposílám.
Nekšeftuju s identitou. Pracuju tady.
Mám dva kuchaře, jednoho pomocníka.
Znám jejich adresy, ale nic víc.
Rád bych vám pomohl, ale nemám vám co říct.
Někdo vám o mně řekl nesmysly. Chci vědět kdo.
Nejde tu o vás.
Hledám toho člověka. Je to důležité. Pomohl mi.
Nic víc.
Kdo vás sem poslal?
Zapomeňte na to. Díky.
Na shledanou.
Znám chlápka, kterého hledáte.
- Senegalec, má tady tetování. - Ano, má malé tetování.
Dřív jsem ho vídal, ale zmizel. Vy ho znáte?
Ano. Tedy ne jeho jméno.
Jmenuje se Driss Mbow.
To je jméno ve vypůjčených papírech. Ve skutečnosti se jmenuje jinak.
Bydlí v ubytovně za La Chapelle. France Horizon.
Nekšeftuju s identitou. Pomáháme si, jasné?
Je tu někdo?
Dobrý den. Omlouvám se. Bylo otevřeno, tak jsem šla dovnitř.
Hledám Drisse Mbowa.
Běž si hrát na postel.
- Znáte ho? Jste příbuzní? - Ne.
Byla jsem s ním při tom útoku. Nevím, jestli vám to řekl.
Jen chci vědět, jestli je v pořádku.
Nevím, jestli je to jeho pravé jméno.
Je to Assane. Ne Driss.
Je naživu?
Nevím. Odjel do Itálie, ale nevím, kde je.
Pardon. Můžu na chvilku?
Dám vám vodu.
Prosím.
Nechal tady věci. Chcete se podívat?
- Když se vrátí, dáte mi vědět? - Ano.
Není to můj příbuzný, ale přijeli jsme spolu.
Dám vám svoje číslo.
- Můžu si vzít jeho fotografii? - Ano, jistě.
Pracuji ve Zlaté hvězdě už šest měsíců.
Říká se, že kdyby Senegalci, Malijci a Srílančani stávkovali,
v Paříži by se nikdo nenajedl.
Majitelé restaurace nám říkají fotokopírky.
Tvrdí, že dokážeme dokonale okopírovat talíř.
V životě mám vždycky štěstí.
Ze všeho vyváznu.
Šéf mě pro něco poslal do sklepa.
Slyšel jsem střelbu na poslední chvíli.
Ona si hned nevšimla, že je zraněná.
Slíbil jsem jí, že neumřeme.
Tady ne.
Překonal jsem mnoho nebezpečí, a neumřu v téhle komoře.
Musím na obrazu najít tenhle detail.
Dřív jsem se nikdy neptala, jestli jsem šťastná.
Ale teď ano.
- Byli jsme velmi šťastní. - Ano, ale...
Já to nechápu.
Proč mě s tím spojuješ?
Co to má co dělat se mnou?
Já teď prostě vím, že musím...
Musím tuhle zkušenost nějak využít.
Pro něco nového.
Měli jsme mít dítě.
Takhle bys nemluvila.
Ale ano.
Nic by se nezměnilo.
Rozhodli jsme se tak oba, ne? Popravdě...
Nelituju toho.
Teď už mi to můžeš říct. V ten večer jsi nebyl v nemocnici.
Byl jsem tam.
Ano, ale ne kvůli případu. Šel jsi tam za někým?
Ne, kvůli případu ne.
- Dobrý večer. Zdravím. - Jak se máš?
Dobře. Nevyrušuju vás?
Ne. Pozvali jsme právníky, abychom vyřešili postupy.
Našla jsi ho?
Ne. Nevím, kde hledat.
To mě mrzí. Je to těžké. A uběhlo dost času.
- Zřejmě ano. - Chtěla bych vám něco říct.
Nechám vás.
- Můžeme jít stranou? - Jistě.
Já vím, že jste na té toaletě nebyla.
Ale proč to říkáte?
Byl to omyl.
Spletla jsem se.
Vím, že jste to nebyla vy.
Můj manžel tam zemřel.
Popletla jsem si to.
- Zavřel se tam někdo jiný? - Ano.
Víte, kdo to byl?
Byla jsem to já.
Promiňte.
Tak ahoj.
Měj se.
- Omlouvám se za minule. - Ne, ne, ne...
Ne, to já.
Chtěl jsem ti zavolat.
Já tobě taky, ale netroufla jsem si.
- Našla jsi ho? - Ne.
Jdeme tam?
- Jdeme. - Jsme duchové, nikdo nás neuvidí.
Podívej se tam.
Jaké to je?
Je tam živo, je to fajn.
- Jsou tam lidi. - Jsou, ale není narváno.
Dobře, jdeme.
Mrknu se po nouzovém východu.
Určitě tu nějaký je. Kdyby nevěsta změnila názor.
Potřebuju únikový plán, kdybych to nedal.
To je teda svatba. Tak jdeme.
Dobrá atmosféra.
To je výzva. To je výzva pro nás.
Tak já jdu.
- Jdeš taky? - Ne.
No tak pojď.
- V pohodě? - Jo, je mi horko.
Musím dýchat.
Takže...
Uděláme to, co jsme měli udělat v ten večer.
Co?
Počkal bych na tebe.
Počkal bych, až se vrátíš z toalety.
Oslovil bych tě.
Zvedl bych se.
Přinesl bych ti pití.
Podívala by ses na mě.
A já bych tě rozesmál. Přesně tak.
- Vyšlo by to? - Jasně.
- Já jsem hrozně vtipnej. - Jo. Myslím, že by to vyšlo.
Musíme dostát osudu.
Řekl bych.
To je jizva.
Taky ji mám.
Musím jít.
Kam jdeš?
Musím udělat poslední věc.
- Dobře. Zatím ahoj. - Jo.
Essé!
- Dobrý den. - Dobrý den.
Běžte napřed, děti.
- Máte se? - Jo. Jo.
Zkoušela jsem vám volat, ale mobil nefunguje.
Změnila jsem si číslo.
Víte, já...
Napsala jsem Assanovi dopis.
Máte jeho adresu v Itálii?
Slyšela jsem, že už není v Itálii.
Myslím, že se vrátil.
On se vrátil? Vážně?
Ano. Prý pracuje u Eiffelovy věže.
- Neznáte toho muže? - Ne.
Dobrý den, hledám toho muže. Neznáte ho náhodou?
- Ne. Neznám ho. - Neznáte to?
Dám si tenhle, prosím. Čokoládový.
- Děkuju. - Děkuju.
Dobrý den. Dala bych si kávu, prosím.
- Prosím. - Díky.
Tenhle. Pět eur.
Těžítko? Chcete těžítko?
- Deset eur. - Kolik za tohle?
Pět. Pět eur. Je to dobrá cena.
Chcete to velké? Deset eur. Deset eur?
Ne, vezmu si to za pět.
Děkuju.
- Odkud jste? - Z Wisconsinu.
Z Wisconsinu?
Tak díky.
Dlouho jsme se bezcílně procházeli.
Měl velkou radost z toho, že jsem naživu.
A já jsem měla stejnou radost.
Byli jsme naživu.
Já jsem byla naživu.
Díky, že jsi mě držel za ruku.
Pro Jérémieho
České titulky Barbora Knobová Iyuno 2023