Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PARIŠKE USPOMENE
Sranje!
Pripremite je za operaciju. Bit ću tamo u 7.30.
Počnite. -Hej. Ne, tu sam. Kako se pacijentica zove?
Dobro, objasnite o čemu je riječ.
Ovdje, maco. Ovdje.
Bok. -Počeli smo.
Bok. -Bok.
Proba mikrofona? -Naravno.
Za 10 s Patricijino predstavljanje. Onda prvo pitanje. -Dobro.
Tri... Dva... Jedan. Kreni.
Uživo iz Moskve jutrošnji je gost Dmitri Vassiliev,
kontroverzni ruski redatelj koji otvara sezonu Pariške opere
"Snjeguljicom" Rimski-Korsakova. Dmitri Vassiliev, dobro jutro.
'Jutro. -Poznati ste po odvažnim, političkim predstavama.
Navukli ste na sebe bijes ruskih vlasti.
Hoćete li ublažiti pristup kako ne biste šokirali parišku publiku
koja je poznata kao jako konzervativna?
Ne, nimalo.
Francuska je domovina revolucije i tolerancije.
Mislim da će sve proći dobro.
Oduvijek sanjam da režiram u Parizu.
Zauzima posebno mjesto u mom srcu.
'Večer. Stol za dvoje? -Da.
Sljedeći tjedan promjena. Aeronautički trgovački sajam.
- Moram naučiti nešto o avijaciji. - Kao na primjer? -Kao...
- Što to znači? - Razvoj nanostrukturiranih materijala.
Oprosti.
Halo? Odmah se vraćam. Da?
Uplašili ste me.
Je li sve u redu?
Oprosti, moram se vratiti.
Sad? -Nova se stažistica sasvim pogubila. Nova je.
- Oprosti. -Dežuran si? - Ne, ali to je moj odjel. Nemam izbora.
Što ćeš ti raditi? -Još ne znam.
Otići ćeš kući?
Da.
- Vidimo se kasnije? - Neću dugo. Nazvat ću kad završim.
Sretno.
Vidimo se. -Vidimo se.
Samo piće dok ne prođe kiša?
Ovaj je stol rezerviran. Ima jedan u susjednoj sobi. -Ondje? -Da. -Hvala.
- Druga prostorija je u ovom smjeru? - Da, tamo dolje na desnoj strani.
Hvala.
- 'Večer! -Je li zauzeto? - Nije, samo sjednite.
Izvolite. -Hvala.
Što se zatim dogodilo?
Izbrisano je iz mog sjećanja.
U redu je, ali moramo stabilizirati ožiljak prije operacije.
Možete se obući.
Lijepo je zaraslo.
Želim krenuti dalje.
Za 6-7 mjeseci razgovarat ćemo o operaciji.
Za sad je previše upaljeno.
Sedam mjeseci? Dobro.
Ali možemo
ga se riješiti?
Dat ćemo sve od sebe, ali nismo čudotvorci.
Niste se vratili na posao? -Ne.
Još ne, ali uskoro. Ja...
Nije me bilo, bila sam kod mame.
Drago mi je da sam se vratila.
Dame i gospodo, zbog radova na cesti morat ćemo promijeniti rutu.
Možete li, molim vas, otvoriti vrata?
Zahod je u onom smjeru.
Ne zahod...
Dobro, shvaćam.
Javite se grupi koja organizira posjete svaki...
Svaki ponedjeljak ujutro. Za ljude koji...
Za ljude poput vas.
- Poput mene, što to znači? - Žrtve koje moraju vidjeti scenu.
Razgovaraju. Navodno je to bitno. Mi budemo zatvoreni.
Sad normalno radimo, razumijete?
Želite li možda kavu?
Da.
Kuća časti.
- Bila si kod majke? - Da, sve skupa tri mjeseca.
Shvatila sam kad nisi odgovarala na moje poruke.
Možda nisi spremna razgovarati.
Mislim, neću pitati za detalje.
Zeznuto je znati o čemu možemo razgovarati.
Možeš li odnijeti tortu?
Da, naravno. Jesi li dobro? -Jesam.
Sve je u redu. Donijet ću čaše za šampanjac.
Vidimo se unutra.
Dobro si, maco?
Tu si. -To si ti.
Uzela sam malu pauzu. -U mraku.
S bocama. -Ne možeš ostati tamo.
Dođi.
Vidimo se. Bilo mi je drago vidjeti te. I dobro izgledaš. Super.
- Vincent me jako podržava. - Vidimo se, cure. -Vidimo se.
Vidimo se ubrzo.
Čuvaj se. -Hvala.
Prije su mi se ljudi povjeravali.
Otvorili bi se. To mi se sviđalo.
Sad je suprotno.
Kao da sam neka vrsta atrakcije.
Čak i ti drukčije razgovaraš sa mnom. -Ja? Uopće ne.
Govoriš.
- Kao da sa mnom treba oprezno. - Stvarno? Nisam primijetio.
Ne možeš spriječiti ljude da razmišljaju o tebi
i svemu što si prošla.
Da.
Je li počela kiša kad si otišao?
Ne, mislim... Ne sjećam se.
Vidiš? Jasno se sjećam da nije padala kiša. Počela je kasnije.
Do tad se jasno sjećam.
Morao si se vratiti u bolnicu?
Možda.
Da...
Tako je, sjećam se toga.
Bio sam sat vremena u bolnici kad se oglasio alarm.
Bolnice su morale prestati sa sporednim aktivnostima
i pripremiti se za dolazak ozlijeđenih.
Tad su počeli dolaziti ozlijeđeni.
Sjećam se mirisa baruta kako ispunjava hodnike.
Nazvao sam te, ali nisi se javila.
Bio sam siguran da si već stigla kući.
Dio mog posla je trijaža. "Najhitnije" do "najmanje hitno".
Prostrijelne rane, opekline...
Čuli smo da su druge dvije mete pogođene.
Bio je to koordinirani napad. Bolnice su bile u stanju pripravnosti.
Rano sljedećeg jutra nazvala me bolnica koja te je primila.
Bila si ranjena.
Nisu te mogli identificirati jer nisi govorila.
I nisi imala osobnu.
Otišao sam te vidjeti.
Taksi na putu kući prošao je pokraj restorana.
Tamo je bilo cvijeće i dječji crteži.
Bio je kao hodnik pun ljudi koji prolaze.
U tišini. Kao procesija.
Ja sam Sara, koordinator grupe za podršku.
Dobar dan. Ja sam doživjela napad.
- To sam shvatila. - Kako se zoveš? -Mia.
Dobro. Sjedni, neću dugo.
Odlično je što si došla.
Moraš spavati i da povratiš snagu.
Tako će se poboljšati i tvoje pamćenje.
Kad se počneš sjećati, na putu si prema oporavku.
Imaš pravo.
Možete li sjesti drugdje?
Molim vas.
Moji su roditelji sjedili tu.
Oprostite, nisam znala. Ispričavam se.
Sjest ću ovdje.
Oprostite. -Gdje ste vi sjedili?
Bila sam u drugoj prostoriji.
Tu noć nisam bila s njima.
Htjela bih znati njihove posljednje riječi.
O čemu su razgovarali.
Jesu li tada bili sretni.
Jesu li se svađali.
Razumijete li?
Možda ste ih vidjeli?
Pokazat ću vam nešto.
Oprostite, moram ići.
Odlaziš? -Ne znam zašto sam došla.
Bila sam s nekim tko je klaustrofobičan.
On ne može doći, ali želi razgovarati s vama. -Hvala.
Sjećate li me se?
Ne.
Za stolom pokraj vašeg. Slavili smo rođendan.
Ničeg se ne sjećam.
Naručili ste čašu vina.
Kao da ste nekog čekali.
Nedugo nakon toga ste nestali. Neke Kineskinje su vas zakrivale.
Kad ste se opet pojavili, ruke su vam bile u tinti.
U džepu ste tražili maramicu.
Što ste dublje kopali po džepu, to je više tinte bilo po vama.
Imali ste je čak i na licu.
Nasmijali ste me.
- Smijali ste mi se? - Ne, ali vi ste to mislili.
Da sam vam se smijao. Pogledali ste me...
Jako iznervirano.
Da, točno.
Pisala sam? Nalivperom. Jesam li pisala?
Ne znam. Valjda.
- Što se zatim dogodilo? - Zatim ste ustali...
Prošli ste kroz prostoriju. Mislim da ste otišli u zahod.
Ničeg se ne sjećate?
Ne.
Imam rupe. Ne sjećam se ničeg. Gotovo ničeg. I dalje imam...
Slike prije napada, zvukove, ali...
Od trenutka kad sam vidjela kako ljudi umiru, sve je nestalo.
Ničeg se ne sjećam. -Blago vama.
Vaš auto?
Kako se zovete?
Mia. A vi? -Thomas.
Smijete voziti?
Ne.
Hajde, daj. Koji je tvoj problem?
- Pomaknite svoj auto. - Da ga pomaknem? Pogledajte mi nogu.
Povukla me i mislim da sam je slijedila. Onda se ne sjećam.
- Mia? Već si se vratila? - Da, razgovarala sam vani s Thomasom.
- To je dobro. - Natjerao me da se nečeg sjetim.
- Sjedila sam tamo. - To je jako dobro.
Sad možeš složiti slagalicu.
Što radite ovdje?
Molim?
Bila sam ovdje, kao i vi. Bila sam ondje. -Ne tu, uopće ne tu.
U zahodu. Prepoznajem vas.
Potrčali ste kad je počela pucnjava. -Ja? -Da, vi.
Sakrili ste se u zahod i zaključali ste se.
Niste htjeli otvoriti.
Kako se usuđujete doći ovamo?
Nisam to učinila.
Vaša vam je sigurnost bila važnija od svega drugog.
Kako možete... Kako se možete pojaviti ovdje danas?
Sramite se.
Ono što ste učinili je odvratno.
Što to radite?
- Oprosti, ali moram ići. - Što? Ići kamo?
- Kući. Vidimo se tamo, dobro? - Jesi li sigurna? -Naravno. Dobro sam.
Oprostite, gospodine.
Ispričavam se.
Dobar dan, ovdje Mia.
Sreli smo se ranije u restoranu i razgovarali smo.
Možda mi možete pomoći. Možete li me nazvati? Hvala.
Halo? Hvala što ste me nazvali.
Mislila sam da biste mi možda mogli pomoći.
Oprostite.
Jeste li sigurni da nije problem?
Dobra večer. -Dobra večer.
Uđite. -Sara mi je dala vaš broj. Nisam znala da ste ovdje.
Sve je u redu. Danas sam imao zakazanu operaciju,
vjerojatno je prebačena na sutra ujutro, pa je u redu.
Već sam imao tri operacije.
Rekonstruiraju moju tibiju malo -pomalo.
Iskreno, sve je u redu.
Imam komadiće metka u drugoj nozi.
Ne znam hoću li je operirati. Još ću malo uživati u njoj.
Neću vam dosađivati sa svojom nogom.
Kako vam mogu pomoći?
Navodno se sjećate svega što se dogodilo.
Da.
Zašto se želite sjetiti?
Možda sam nešto napravila? -Što?
Ništa, ja... Sara je rekla da se sjećaš malih detalja.
Mislila sam da se možda sjećate što sam učinila nakon što sam otišla.
Jesam li se vratila u prostoriju?
Ne.
Sjednite.
Ne sjećam se da ste se vratili.
No možda vas je netko vidio.
Jeste li pogledali na web-stranici? Objave na forumu?
Ne. Nisam znala da to postoji. To je cijeli novi svijet.
- Želim se sjetiti. - Ne možete sami.
Potrebno je dvoje ili više da se sjetite.
Preporučujem vam da odete na internet.
Znate li stranicu "Memoria" na "Facebooku"? -Ne. -Pregledajte je.
Svidjet će vam se kao novinarki.
"Guglao" sam vas.
To je sve. Mia Loreau. I dalje na radiju?
Još sam na radiju, ali sam prevoditeljica ruskog.
Prevoditeljica ruskog?
To je teško. -Moja je mama govorila ruski kod kuće pa baš i nije.
Dodajte mi cigarete. -Naravno. Evo.
- Pušite ovdje? - Ne, dolje niže je izlaz.
I moj kaput.
Niste mi odgovorili.
U restoranu...
Nekoga ste čekali?
Ne.
Znate li zašto ste bili tamo?
Slučajno.
Ja sam bio tamo slučajno.
Netko je rezervirao stol.
Bio mi je rođendan. Tek smo dobili tjedni bonus.
Radim u financijama.
Mrzim slaviti svoj rođendan.
Ali htjeli su me iznenaditi, a ja nisam imao ništa protiv.
Da ne uvrijedim nikoga.
- Niste li bili s nekim djevojkama? - Da. S dvjema kolegicama.
Nisu mogle doći.
Njihove obitelji su me došle vidjeti.
Nisam znao što bih rekao.
Sramili su se što su tamo umjesto njih.
Imate li muža?
Da. Nismo u braku.
To znači da ste slobodni?
To zapravo ne znači to.
Djeca?
Ne.
Pala su mi na pamet tijekom napada.
Nemam djece, ne znam kakav je to osjećaj.
Tu ste! Posvuda vas tražimo.
Znate da nema posjetitelja po noći. -Oprostite.
Odmah se vraćam.
Idemo.
Jako povucite. Hvala.
Sutra se vraćate? -Da.
Sretno.
Doviđenja!
Donesite mi sutra mandarine.
Ili naranče.
Ili čokoladu.
Sara mi je dala da pročitam policijsko izvješće.
Napad je počeo u 20:48.
Policija nas je oslobodila u 22:37.
Skrivali smo se sat vremena i 48 minuta.
Sjećam se da sam se pitala što će ostati od mene nakon smrti.
U kojem sam stanju ostavila stvari.
Razmišljala sam o napola pojedenom jogurtu u hladnjaku.
Bok, Vincente. Ja sam.
Neću biti kod kuće.
Sonia se seli i prepustila mi je svoj stan na nekoliko dana.
U "Républiqueu".
Mislim da sad moram biti sama.
Volim te.
Sjećam se tog zvuka.
Što sam učinila?
Gdje si ti bila?
Bila sam u prvoj prostoriji za šankom s prijateljicom.
Odmah je umrla.
I ja sam se borila da sve povežem.
Nije bilo jednostavno. Kad smo pokrenuli grupu,
nisam nikad pomislila da se toliko ljudi želi vratiti.
Izgleda da smo svi obitelj.
Hoćeš li nam se pridružiti sutra u "Républiqueu"?
Naše zadnje bdijenje prije nego što maknu cvijeće i svijeće.
Da.
Došla sam u Pariz studirati arhitekturu.
Zaljubila sam se i ostala.
Nečeg se sjećaš?
Ne, žao mi je.
- Tratim tvoje vrijeme. - Nimalo. Zato smo ovdje.
Jesi li čula za "dijamant u traumi"? -Ne.
To je ideja da nesreća može dovesti do nečeg dobrog.
Ti ćeš naći nešto što je dobro za tebe, sigurna sam.
Možemo li pokušati još jednom? -Naravno.
Zamisli ga bez svega ovog.
Prije je to bilo spremište, puno mračnije.
Tamo gore su se ljudi uspjeli sakriti.
- Ne, nije bilo ovdje. - I svjetla su se promijenila.
Ne, nije to.
Sjećam se kapljica vode na ruci.
Onda na drugoj. Hajde.
Dat ću ti malo svjetla.
Je li bilo ovdje?
Da.
Netko je bio sa mnom.
Držao me za ruku.
Ne sjećam se njegova lica, ali imao je tetovažu.
Na podlaktici.
Krvava pregača.
U tom je području bilo puno kuhinjskog osoblja.
Pregača upućuje na to da je bio kuhar.
Puno je njih umrlo.
Zaista bih htjela da mogu pomoći, ali...
Puno osoblja nije bilo ni na jednom popisu.
Tako sam čula.
Dobar dan. -Opet ja. Mogu li vas nešto pitati?
Je li nakon napada ostao netko raditi? -Ne.
Jeste li sigurni?
Da, kao što sam rekao, svi su zamijenjeni.
- Čak i kuhari i konobari? - Čak su i svi kuhari otišli.
Nisam bio tamo. Ne znam što se dogodilo.
Možeš li postaviti stolove u drugoj prostoriji?
Nisam gotova ovdje.
Dovrši ovdje kasnije. Hvala.
- Dobar dan! - Prepoznajete li me od ranije? -Da.
Poznajete li Thomasa? Tip sa štakama, bio je ovdje neki dan.
Mutno. -Rekao je da ste prije radili ovdje.
Imam nekoliko pitanja. O ljudima s kojima ste radili.
Treba mi vaša pomoć da nađem nekoga.
Dobro, ali ne dugo. Živim izvan grada.
To je osoba s kojom sam bila tijekom napada.
Bio je kuhar.
Barem je imao pregaču. I malu tetovažu ovdje.
Nije bio na popisu mrtvih.
Puno kuhara nije bilo dokumentirano.
Zato vjerojatno nisu... Nigdje spomenuti.
Iščeznuli su.
Znači nisu mrtvi?
Objašnjava promjenu osoblja.
Ja sam ostala jer sam Francuskinja pa me novi menadžer pristao zadržati.
Policija je postavljala pitanja.
Bilo im je čudno da je osoblje nestalo.
Nismo ništa rekli.
Možeš li saznati njihova imena?
Dobro, ali ni riječi o meni.
Mogla bih imati problema, a treba mi posao. -Obećavam.
Kako se zovete? -Nour. -Mia.
I ja sam pokušala nekog naći.
Sakrili smo se u uskom prolazu među ventilacijskim otvorima.
Bila sam tako sigurna da ću umrijeti da smo se poljubili.
Bio je Australac, prvi put u Parizu.
Ponovno si ga vidjela?
Ne. Evakuacija nas je razdvojila.
Bio je lakše ranjen.
Tražila sam ga ne "Facebooku". Nisam ga mogla naći.
Bili smo unutra s desne strane.
Nas četvero, dvoje mrtvih. Ja i Australac na lijevoj strani.
Vidjela sam ubojicu tijekom napada.
Lice anđela.
Nekako je bio...
Veseo. Izgledao je tako slatko.
Bilo je kao da kupuje cigarete.
Otišao sam kući nakon onog što se dogodilo.
Srećom pa je to bilo jako daleko.
Još nisam nikome rekao što se one noći dogodilo s tobom.
Ne znam ti ni ime.
Nisam rekao ni svojoj djevojci, a obično joj sve govorim.
Taj je dan, bez dvojbe, bio najgori dio mog života.
Ali ipak, nikad se nisam osjećao tako bliskim nekome.
Držala si se za mene kao da sam jedino što je ostalo.
Znam da si me pokušala naći.
Nisam odgovorio. Iskreno, ni neću.
Jer bih još više razmišljao o tebi.
A ne želim razmišljati o tebi svaki dan.
Ali razmišljam.
Oprostite, možemo li razgovarati?
Molim vas, pogledajte me.
Nisam bila u zahodu.
Sad se jasno sjećam.
Bila sam sigurna, ali prije.
Kako možete znati?
Sad se sjećam.
Držala sam nečiju ruku. Kuharevu.
Zamijenili ste me s nekime. Nije velika stvar, ali...
Zamijenili ste me.
Ako želite tako misliti.
Dobra večer. -Dobra večer.
Oprostite što vas gnjavim tako kasno, ali...
Vidjela sam vas ranije.
Uđite.
Nemam ništa. Voda? -Da, molim vas.
Izvolite.
Jeste li našli vašeg tipa? -Ne.
Želim znati je li živ.
I ta žena me optužuje da sam se zaključala u...
Ali sumnjam. Osjećam da ima još nešto.
Ona ionako nema pojma.
Ako osjećate da je živ.
Stvari neidentificiranih žrtava su u središnjoj policijskoj postaji.
Stvarno? -Da.
Niste vidjeli na "Facebooku"? -Ne. -Idite pogledati.
Možda nađete nešto.
Ja sam otišla sa svojom tetom.
Sve je u plastičnim vrećama.
Imaju čudan miris.
Nije bilo puno. Razglednica koju su mi pisali.
Želite li je vidjeti?
Lopoči.
Htjeli su da idem s njima.
Cijeli smo se dan svađali u vezi s tim.
Sad se ne mogu rastati ni sa kime ako smo posvađani.
Samo mislim da se bilo što može dogoditi.
Kad sam čula za napad, poslala sam poruku tati.
Rekao je da se skrivaju.
Da čekaju policiju da ih spasi.
Rekao je i da me ne može nazvati.
Buka bi ih odala.
Tako da je počelo čekanje.
Bili smo bespomoćni, nismo imali pojma što se događa.
Na kraju smo isključile televizor.
I sjedile smo držeći se za ruke.
Izbaci to iz glave.
Naspavaj se.
Katkad ih vidim na ulici.
Želim otići u muzej u koji su otišli
i vidjeti zadnje što su oni vidjeli,
naći tu sliku. Želim se pozdraviti s njima.
Vruće je ovdje, zar ne?
- Imate li hrane? - Žao mi je, nemam ništa.
Skoknut ću po nešto u zalogajnicu. Može?
Uspjet ćemo.
Diši.
Samo diši.
Tako je.
Félicia?
Ovo je vaše?
Da.
Samo smo to našli u torbi. Provjerite.
U redu je. -Onda se ovdje potpišite.
Hvala.
Sjednite ovdje. Ovdje.
Osoba sa mnom... -Tražimo je.
Kupila sam vam poklon.
Predobri ste.
- Izgledate sretno. - Naravno, super je.
Koja kultura. Dirnut sam. -Glupost.
- Zvao sam vas, ali niste se javili. - Nemam mobitel sa sobom.
Niste se brzo vratili. -Da.
Učinila sam kako ste rekli. Vratila sam se u restoran.
I sjetila sam se nečeg.
Čega?
Držala sam nekoga za ruku.
Pitanje je je li živ?
Nisam siguran da vam pomaže to što ste se sjetili.
Vjerujte mi. Nisam siguran. Sumnjam da je to dobra ideja.
Jeste li dobro? Dali su vam analgetike? -Ništa ne želim.
- Možda ću otvoriti prozor. - Ne, prestanite trčkarati. U redu je.
Evo...
Radije mi čitajte.
Kladim se da sjajno čitate.
- Nitko mi nije čitao priče. - I meni jedva ikad.
Ako je čudno, mogu zatvoriti oči.
Hajde onda. -Stvarno? Da zatvorim oči? -Da. -Dobro.
Dobar dan. -Dobar dan.
Estelle. Thomasova žena.
- Sreli smo se zbog... Idem. - Čekajte. -Ne, nemojte ići.
Trebam ga da potpiše obrazac za osiguranje.
Doviđenja. -Doviđenja.
Jesi li dobro? -Vidi, potpiši ovo.
Čekajte!
Oprostite, nisam htjela. Nisam znala...
Ono što ste proživjeli ja ne mogu podijeliti s njim.
Thomas ne zna, ali ja znam.
Nećemo to nikad prebroditi.
Razumijem. -Izvolite.
On ne čita.
Ja čitam poruke objavljene na forumu "Memoria".
Ljudi poput Félicije žele saznati kako su njihovi bližnji umrli.
Ili traže ljude koje su upoznali tu noć.
Tražim tipa koji mi je pomogao. Ranjenog u gležnjeve blizu šanka.
Želim znati je li preživio.
Mislim na njega svaki dan.
Osoba koju ja tražim naslonila se na mene
i imala je dva metka u prsima.
Nosila je zamrljanu ljubičastu ili rozu majicu.
Nisam se usudila javiti mu se da ne probudim sjećanja,
ali ako netko zna što mu se dogodilo, pošaljite mi privatnu poruku.
Ja sam bila evakuirana na samom kraju.
Nažalost, svi ostali koji su ostali bili su mrtvi.
Trudila sam se da ne gledam. Izgledali su kao da spavaju.
Nadam se da to može utješiti neke od vas.
Sakrili smo se na mjestu s rupom u stropu.
Pitao si za moje ime. Nisam pitala tvoje.
Imao si tetovažu i kuhinjsku pregaču.
Stisnuo si mi ruku. Držali smo se jedno za drugo.
Kad je policija stigla, pustila sam ti ruku.
Zadnje što sam vidjela jest da si bio ranjen.
Nadam se da si se izvukao.
Nadam se da si živ.
To je sve što želim znati.
Otkud ti ovdje?
Zvao sam i nisi se javila. Zabrinuo sam se.
Uđi.
Ne razumijem što to radiš.
Postoji li netko drugi?
Ona grupa za podršku?
Ne želiš razgovarati sa mnom?
Vincente, što to radiš?
Više nije smiješno. Ideš odmah kući.
- Dosta je. -Vincente, spusti to. - Zašto ne razgovaramo?
Odbijaš moju pomoć?
Ne možeš mi pomoći.
Ne mogu ti pomoći?
Ne mogu više živjeti ovakav život.
Zašto?
Moram gledati kako ludiš i ništa ne poduzeti?
Da sam barem bio tamo tijekom jebenog napada.
Nour je našla imena dvaju kuhara koji su tad radili u "L'Étoile d'Oru".
Nisu bili dokumentirani, nisu bili ni na jednom popisu.
Oprostite, tražim ova dva čovjeka.
Sjetila se da je menadžer tražio osoblje ispred trgovine mobitelima.
To je bilo mjesto zapošljavanja za nedokumentirane radnike.
Nitko nije prepoznao imena koja mi je dala.
Ali čula sam za posrednika u ugostiteljstvu.
Ne, hvala. Tražim Hakima.
Trebali ste me? -Da.
Želite li nešto? -Ne, hvala.
Rečeno mi je da znate nešto o kuharu iz restorana "L'Étoile d'Or".
Ne, ne znam. Tko vam je dao ime? Ne razumijem.
Samo tražim nekoga tko je radio tamo prije napada.
Netko mu je dao posao. -Ne.
Samo ime i adresu.
Ne znate njegovo ime?
Ne znate koga ste zaposlili u "L'Étoile d'Oru"?
Ne dajem nikakve poslove.
Ne iznajmljujem osobne. Radim ovdje.
Imam dva glavna i jednog pomoćnog kuhara. I znam njihove adrese.
Htio bih vam pomoći, ali sam se pogubio.
Netko me ogovarao i želim znati tko.
Nije riječ o vama.
Bitno je da nađem tu osobu. Pomogao mi je. To je sve.
Tko vas je poslao ovamo?
Zaboravite. Hvala. Doviđenja.
Da? -Znam tipa kojeg tražite.
- Senegalac s tetovažom. - Malom tetovažom, da.
U zadnje ga vrijeme nema. Znate ga? -Da. Ne znam mu ime, ali...
Driss Mbow.
Bar na osobnoj koja mu je posuđena. U stvarnom životu, sumnjam.
Živi u centru pokraj La Chapelle. "France horizon".
Ne iznajmljujem osobne. Pomažemo si, u redu? -U redu.
Ima li koga?
Dobar dan. -Oprostite, vidjela sam da su vrata otvorena pa sam ušla.
Tražim Drissa Mbowa.
Idi se igraj na krevet.
Znate ga? U rodu ste? -Ne.
Bila sam s njim tijekom napada ako vam je rekao.
Samo sam htjela znati je li dobro. Ne znam je li Driss njegovo pravo ime.
Assane, a ne Driss. -Assane.
Je li živ?
Ne znam. Otišao je u Italiju. Ne znam kamo.
Oprostite, mogu li malo... -Imam vode.
Izvolite.
Ostavio je neke stvari. Želite li ih vidjeti?
Ako se vrati, može li me nazvati? -Da.
Nismo obitelj, ali zajedno smo putovali.
Dat ću vam moj broj.
Mogu li ga slikati? -Da, naravno.
Radim u "L'Étoile d'Oru" šest mjeseci.
Kažu da, ako Senegalci, Malijci i Šrilančani krenu u štrajk,
u Parizu nitko ne bi jeo.
Vlasnici kafića zovu nas fotokopirnim uređajima.
Jer isporučujemo savršene kopije tanjura.
U životu uvijek imam sreće.
Izdržim ono najgore.
Glavni me kuhar poslao dolje u podrum.
U zadnji sam tren čuo hitac.
Nije odmah primijetila, bila je ranjena.
Obećao sam joj da neće umrijeti.
Ne ovdje.
Doživio sam toliko toga opasnog da bih samo umro u tom ormaru.
Moram naći ovaj podatak.
Prije nisam nikad razmišljala jesam li sretna.
Sad razmišljam.
- Sretni smo, jako sretni. - Da. -Ne razumijem.
Zašto to povezuješ sa mnom?
Nemam ništa s time.
Sad znam da moram...
Moram shvatiti cijelu situaciju.
Nešto novo.
Trebali smo imati dijete.
Ne bi govorila tako.
Govorila bih.
To ne bi ništa promijenilo.
To je bila naša odluka. Iskreno, ja... -Ne žalim za time.
Reci mi sad. Onu noć nisi bio u bolnici, zar ne?
Naravno da jesam.
Da, ali ne zbog hitnog slučaja. Otišao si se naći s nekime?
Ne, bio je hitan slučaj.
Dobra večer, kako ste? -Kako ste?
Dobro. Ovo nije loš trenutak?
Nimalo. Pozvali smo odvjetnike da nam objasne pravni postupak.
I? Jesi li ga našla?
Ne. Ponestalo mi je tragova.
Oprosti. Znam kako je teško. Znači, bilo je prekasno.
Navodno. -Htjela sam vam reći...
Vidimo se poslije.
Smeta li vam ako se maknemo ustranu? -Dobro.
Znam da niste vi bili u zahodu.
Zbog čega to kažete?
Pogriješila sam.
Zbunila sam se.
Znam da to niste bili vi.
Moj je muž umro tamo.
Sve sam pomiješala.
Netko se zaključao u kupaonicu? -Da.
Znate li tko?
To sam bila ja.
Žao mi je.
Vidimo se.
Jako brzo. -Bok.
Oprosti zbog prošlog puta. -Ne...
Ne, ja sam kriva. Ja...
Htio sam vas nazvati.
I ja vas, ali nisam se usudila.
Našli ste ga? -Ne.
Učinimo to.
Hajde. -Duhovi smo. Nitko nas neće vidjeti.
Vidi.
Što kažeš?
Živo je, fora je.
- Puno ljudi? - Da, ali ima mjesta.
Dobro, idemo.
Ali provjerit ću izlaze.
Moraju postojati ako se mladenka predomisli.
Treba nam plan bijega. U slučaju katastrofe.
Da, mladenka. Idemo.
Kakva atmosfera.
Zove nas. Doziva nas.
Idemo.
No? -Ne.
Hajde.
Jeste li dobro? -Malo mi je vruće.
Moram disati.
Mislim da se
moramo iskupiti za onu noć?
Kako?
Čekao bih vas dok se ne vratite iz zahoda.
Da razgovaram s vama.
Ustao bih.
Donio bih vam piće.
Pogledali biste me.
Nasmijavao bih vas.
Uspjelo bi? -Naravno.
- Zabavan sam. - Naravno, funkcioniralo bi.
Moramo nadmudriti sudbinu.
Mislim.
Imam ožiljak.
I ja.
Odlazim.
Kamo?
Moram obaviti još jednu stvar. -Dobro.
Vidimo se. -Da.
Essé!
- Dobar dan! -Dobar dan! -Kako ste? - Uzmite svoje grickalice, djeco.
Jeste li dobro? -Da.
- Zvala sam, ali linija je bila mrtva. - Promijenila sam broj telefona.
Znate, ja...
Napisala sam Assaneu pismo i...
Imate li njegovu adresu u Italiji?
Čula sam da nije u Italiji. Mislim da se vratio.
Vratio? Zbilja? -Da.
Navodno radi blizu Eiffelova tornja.
Poznajete li ovu osobu? -Ne.
Gospodine, tražim ovu osobu. Prepoznajete li je?
- Ne, ne poznajem ga. - Ni vi ga ne poznajete?
Ovu, molim vas. Krafnu s čokoladom. Hvala. -I vama.
Dobar dan, molim vas kavu.
Izvolite. -Hvala.
Ova. Pet eura.
Grude snijega? Želite grude snijega?
- Deset eura. -Koliko za ove? - Pet. Pet eura. To je dobra cijena.
Želite veću? Deset eura. Deset eura?
Ne, uzet ću ih za pet. -Pet? -Pet.
Hvala. -Otkud ste? -Iz Wisconsina.
Wisconsina?
Hvala, stari!
Dugo smo hodali, lutali.
Bilo mu je drago što sam živa negdje.
I ja sam se isto osjećala.
Bili smo živi.
Bila sam živa.
Hvala što si me držao za ruku.
MEDIATRANSLATIONS