Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PARISKE USPOMENE
Sranje!
Pripremite je za operaciju. Biću tamo u 7:30.
Počnite. -Hej. Ne, tu sam. Kako se pacijentkinja zove?
Dobro, objasnite o čemu je reč.
Ovde, maco. Ovde.
- Ćao. - Počeli smo.
- Ćao. - Ćao.
- Proba mikrofona? - Naravno.
Za 10 s Patrisijino predstavljanje. Onda prvo pitanje. -Dobro.
Tri... Dva... Jedan. Kreni.
Uživo iz Moskve, jutrošnji gost je Dmitri Vasilijev,
kontroverzni ruski režiser, koji otvara sezonu Pariske opere
"Snežanom" Rimski-Korzakova. Dmitri Vasilijev, dobro jutro.
Zdravo. -Poznati ste po odvažnim, političkim predstavama.
Navukli ste na sebe bes ruskih vlasti.
Hoćete li ublažiti pristup kako ne biste šokirali parisku publiku
koja je poznata kao veoma konzervativna?
Ne, nimalo.
Francuska je domovina revolucije i tolerancije.
Mislim da će sve proći dobro.
Oduvek sanjam da režiram u Parizu.
To zauzima posebno mesto u mom srcu.
- Dobro veče. Sto za dvoje? - Da.
Sledeće nedelje je promena. Aeronautički trgovački sajam.
- Moram da naučim nešto o avijaciji. - Kao na primer? -Kao...
- Šta to znači? - Razvoj nanostrukturisanih materijala.
Izvini.
Halo? Odmah se vraćam. Da?
Uplašili ste me.
Je li sve u redu?
Izvini, moram da se vratim.
Sad? -Nova stažistkinja se potpuno pogubila. Nova je.
Izvini. -Dežuran si? -Ne, ali to je moje odeljenje. Nemam izbora.
- Šta ćeš ti raditi? - Još ne znam.
Otići ćeš kući?
Da.
- Vidimo se kasnije? - Neću dugo. Pozvaću kad završim.
Srećno.
- Vidimo se. - Vidimo se.
Samo piće dok ne prođe kiša?
Sto je rezervisan. Ima jedan u susednoj prostoriji. -Tamo? -Da. -Hvala.
- Druga prostorija je u ovom smeru? - Da, tamo dole, na desnoj strani.
Hvala.
- Dobro veče! -Je li zauzeto? - Nije, samo sedite.
- Izvolite. - Hvala.
Šta se zatim dogodilo?
Izbrisano je iz mog sećanja.
U redu je, ali moramo da stabilizujemo ožiljak pre operacije.
Možete da se obučete.
Lepo je zaraslo.
Želim da krenem dalje.
Za 6-7 meseci razgovaraćemo o operaciji.
Za sada je previše upaljeno.
Sedam meseci? Dobro.
Ali možemo
da ga se otarasimo?
Daćemo sve od sebe, ali nismo čudotvorci.
- Niste se vratili na posao? - Ne.
Još ne, ali uskoro. Ja...
Nisam bila tu, bila sam kod mame.
Drago mi je da sam se vratila.
Dame i gospodo, zbog radova na putu ćemo morati da promenimo rutu.
Možete li, molim vas, da otvorite vrata?
Toalet je u onom smeru.
Ne toalet...
Dobro, razumem.
Javite se grupi koja organizuje posete svakog...
Svakog ponedeljka ujutro. Za ljude koji...
Za ljude poput vas.
- Poput mene? Šta to znači? - Žrtve koje moraju da vide scenu.
Razgovaraju. To je navodno važno. Mi ovde zatvorimo.
Sad normalno radimo, razumete?
Želite li možda kafu?
Da.
Kuća časti.
- Bila si kod majke? - Da, ukupno tri meseca.
Shvatila sam kad nisi odgovarala na moje poruke.
Možda nisi spremna da razgovaraš.
Mislim, neću pitati za detalje.
Zeznuto je znati o čemu možemo da razgovaramo.
Možeš li da odneseš tortu?
- Da, naravno. Jesi li dobro? - Jesam.
Sve je u redu. Doneću čaše za šampanjac.
Vidimo se unutra.
Dobro si, maco?
- Tu si. - To si ti.
- Pravim malu pauzu. - U mraku.
- Sa flašama. - Ne možeš da ostaneš tamo.
Dođi.
Vidimo se. Drago mi je da sam te videla. I dobro izgledaš. Super.
- Vensan me mnogo podržava. - Vidimo se, cure. -Vidimo se.
Vidimo se ubrzo.
- Čuvaj se. - Hvala.
Ranije su mi se ljudi poveravali.
Otvorili bi se. To mi se sviđalo.
Sad je suprotno.
Kao da sam neka vrsta atrakcije.
Čak i ti drugačije razgovaraš sa mnom. -Ja? Uopšte ne.
Razgovaraš.
- Kao da sa mnom treba oprezno. - Zaista? Nisam primetio.
Ne možeš da sprečiš ljude da razmišljaju o tebi
i svemu što si prošla.
Da.
Je li počela kiša kad si otišao?
Ne, mislim... Ne sećam se.
Vidiš? Jasno se sećam da nije padala kiša. Počela je kasnije.
Do tada se jasno sećam.
Morao si da se vratiš u bolnicu?
Možda.
Da...
Tako je, sećam se toga.
Bio sam sat vremena u bolnici kad se oglasio alarm.
Bolnice su morale da prestanu sa sporednim aktivnostima
i da se pripreme za dolazak povređenih.
Tada su počeli da stižu povređeni.
Sećam se mirisa baruta koji ispunjava hodnike.
Pozvao sam te, ali nisi se javila.
Bio sam siguran da si već stigla kući.
Deo mog posla je trijaža. "Najhitnije" do "najmanje hitno".
Prostrelne rane, opekotine...
Čuli smo da su druge dve mete pogođene.
Bio je to koordinisani napad. Bolnice su bile u stanju pripravnosti.
Rano sledećeg jutra, pozvala me je bolnica koja te je primila.
Bila si ranjena.
Nisu mogli da te identifikuju jer nisi pričala.
I nisi imala ličnu kartu.
Otišao sam da te vidim.
Taksi je na putu kući prošao pored restorana.
Tamo je bilo cveće i dečji crteži.
Bio je kao hodnik pun ljudi koji prolaze.
U tišini. Kao procesija.
Ja sam Sara, koordinatorka grupe za podršku.
Dobar dan. Ja sam doživela napad.
- To sam shvatila. - Kako se zoveš? -Mia.
Dobro. Sedi, neću dugo.
Odlično je što si došla.
Moraš da spavaš i da povratiš snagu.
Tako će se poboljšati i tvoje pamćenje.
Kad počneš da se sećaš, na putu si ka oporavku.
U pravu si.
Možete li da sednete negde drugde?
Molim vas.
Moji roditelji su sedeli tu.
Izvinite, nisam znala. Izvinjavam se.
Sešću ovde.
- Izvinite. - Gde ste vi sedeli?
Bila sam u drugoj prostoriji.
Te noći nisam bila s njima.
Volela bih da znam njihove poslednje reči.
O čemu su razgovarali.
Jesu li tada bili srećni.
Jesu li se svađali.
Razumete li?
Možda ste ih videli?
Pokazaću vam nešto.
Izvinite, moram da idem.
- Odlaziš? - Ne znam zašto sam došla.
Bila sam s nekim ko je klaustrofobičan.
On ne može da dođe, ali želi da popriča s vama. -Hvala.
Sećate li me se?
Ne.
Za stolom pored vašeg. Slavili smo rođendan.
Ničega se ne sećam.
Naručili ste čašu vina.
Kao da ste nekoga čekali.
Nedugo nakon toga ste nestali. Neke Kineskinje su vas zaklanjale.
Kad ste se opet pojavili, ruke su vam bile u mastilu.
U džepu ste tražili maramicu.
Što ste dublje kopali po džepu, to je više mastila bilo po vama.
Imali ste ga čak i na licu.
Nasmejali ste me.
- Smejali ste mi se? - Ne, ali vi ste tako mislili.
Da sam vam se smejao. Pogledali ste me...
Veoma iznervirano.
Da, tačno.
Pisala sam? Naliv-perom. Jesam li pisala?
Ne znam. Valjda.
- Šta se zatim dogodilo? - Zatim ste ustali...
Prošli ste kroz prostoriju. Mislim da ste otišli u toalet.
Ničega se ne sećate?
Ne.
Imam rupe. Ne sećam se ničega. Gotovo ničega. Još imam...
Slike pre napada, zvukove, ali...
Od trenutka kad sam videla kako ljudi umiru, sve je nestalo.
- Ničega se ne sećam. - Blago vama.
Vaš auto?
Kako se zovete?
- Mia. A vi? - Tomas.
Smete da vozite?
Ne.
Hajde, daj. U čemu je tvoj problem?
- Pomerite svoj auto. - Da ga pomerim? Pogledajte mi nogu.
Povukla me je i mislim da sam je pratila. Dalje se ne sećam.
- Mia? Već si se vratila? - Da, razgovarala sam ispred sa Tomasom.
- To je dobro. - Naterao me je da se nečega setim.
- Sedela sam tamo. - To je veoma dobro.
Sad možeš da složiš slagalicu.
Šta radite ovde?
Molim?
Bila sam ovde, kao i vi. Bila sam tamo. -Ne tu, nikako tu.
U toaletu. Prepoznajem vas.
Potrčali ste kad je počela pucnjava. -Ja? -Da, vi.
Sakrili ste se u toalet i zaključali ste se.
Niste hteli da otvorite.
Kako se usuđujete da dođete ovamo?
Nisam to učinila.
Vaša bezbednost vam je bila važnija od svega drugog.
Kako možete... Kako možete da se pojavite ovde danas?
Stidite se.
Ono što ste učinili je odvratno.
Šta to radite?
- Izvini, ali moram da idem. - Šta? Kuda?
- Kući. Vidimo se tamo, u redu? - Jesi li sigurna? -Naravno. Dobro sam.
Izvinite, gospodine.
Izvinjavam se.
Dobar dan, ovde Mia.
Sreli smo se ranije u restoranu i razgovarali smo.
Možda možete da mi pomognete. Možete li da me pozovete? Hvala.
Halo? Hvala što ste me pozvali.
Mislila sam da biste možda mogli da mi pomognete.
Izvinite.
Jeste li sigurni da nije problem?
- Dobro veče. - Dobro veče.
Uđite. -Sara mi je dala vaš broj. Nisam znala da ste ovde.
Sve je u redu. Danas sam imao zakazanu operaciju,
verovatno je pomerena na sutra ujutro, pa je u redu.
Već sam imao tri operacije.
Rekonstruišu moju tibiju malo pomalo.
Iskreno, sve je u redu.
Imam komadiće metka u drugoj nozi.
Ne znam hoću li je operisati. Još ću malo uživati u njoj.
Neću vam dosađivati sa svojom nogom.
Kako mogu da vam pomognem?
Navodno se sećate svega što se dogodilo.
Da.
Zašto želite da se setite?
- Možda sam nešto učinila. - Šta?
Ništa, ja... Sara je rekla da se sećate sitnih detalja.
Mislila sam da se možda sećate šta sam učinila nakon što sam otišla.
Jesam li se vratila u prostoriju?
Ne.
Sedite.
Ne sećam se da ste se vratili.
Ali možda vas je neko video.
Jeste li pogledali na veb-stranici? Objave na forumu?
Ne. Nisam znala da to postoji. To je ceo novi svet.
- Želim da se setim. - Ne možete sami.
Potrebno je dvoje ili više da se setite.
Preporučujem da odete na internet.
Znate li stranicu "Memorija" na Fejsbuku? -Ne. -Pregledajte je.
Svideće vam se kao novinarki.
Istražio sam vas na Guglu.
To je sve. Mia Loro. I dalje na radiju?
Još sam na radiju, ali sam prevoditeljka s ruskog.
Prevoditeljka s ruskog?
To je teško. -Moja mama je govorila ruski kod kuće, pa baš i nije.
- Dodajte mi cigarete. - Naravno. Evo.
- Pušite ovde? - Ne, dole niže je izlaz.
I moj kaput.
Niste mi odgovorili.
U restoranu...
Nekoga ste čekali?
Ne.
Znate li zašto ste bili tamo?
Slučajno.
Ja sam bio tamo slučajno.
Neko je rezervisao sto.
Bio mi je rođendan. Tek smo dobili nedeljni bonus.
Radim u finansijama.
Mrzim da slavim svoj rođendan.
Ali hteli su da me iznenade, a ja nisam imao ništa protiv.
Da ne uvredim nikoga.
- Zar niste bili s nekim devojkama? - Da. Sa dve koleginice.
Nisu mogle da dođu.
Njihove porodice su došle da me vide.
Nisam znao šta da kažem.
Stideli su se što su tamo umesto njih.
Imate li muža?
Da. Nismo u braku.
To znači da ste slobodni?
To zapravo ne znači to.
Deca?
Ne.
Pala su mi na pamet tokom napada.
Nemam decu, ne znam kakav je to osećaj.
Tu ste! Svuda vas tražimo.
Znate da nema posetilaca noću. -Izvinite.
Odmah se vraćam.
Idemo.
Jako povucite. Hvala.
- Sutra se vraćate? - Da.
Srećno.
Doviđenja!
Sutra mi donesite mandarine.
Ili pomorandže.
Ili čokoladu.
Sara mi je dala da pročitam policijski izveštaj.
Napad je počeo u 20:48.
Policija nas je oslobodila u 22:37.
Krili smo se sat vremena i 48 minuta.
Sećam se da sam se pitala šta će ostati od mene nakon smrti.
U kom sam stanju ostavila stvari.
Razmišljala sam o napola pojedenom jogurtu u frižideru.
Ćao, Vensane. Ja sam.
Neću biti kod kuće.
Sonja se seli i prepustila mi je svoj stan na nekoliko dana.
U "Republiku".
Mislim da sad moram da budem sama.
Volim te.
Sećam se tog zvuka.
Šta sam učinila?
Gde si ti bila?
Bila sam u prvoj prostoriji za šankom sa prijateljicom.
Na mestu je umrla.
I ja sam se borila da sve povežem.
Nije bilo jednostavno. Kad smo pokrenuli grupu,
nisam ni pomišljala da toliko ljudi želi da se vrati.
Izgleda da smo svi porodica.
Hoćeš li nam se pridružiti sutra u "Republiku"?
Naše poslednje bdenje pre nego što sklone cveće i sveće.
Da.
Došla sam u Pariz da studiram arhitekturu.
Zaljubila sam se i ostala.
Nečega se sećaš?
Ne, žao mi je.
- Traćim tvoje vreme. - Nimalo. Zato smo ovde.
Jesi li čula za "dijamant u traumi"? -Ne.
To je ideja da nesreća može da dovede do nečega dobrog.
Ti ćeš naći nešto što je dobro za tebe, sigurna sam.
Možemo li da pokušamo još jedanput? -Naravno.
Zamisli ga bez svega ovoga.
Pre je to bila ostava, mnogo mračnija.
Tamo gore su ljudi uspeli da se sakriju.
- Ne, nije bilo ovde. - I svetla su se promenila.
Ne, nije to.
Sećam se kapljica vode na ruci.
Onda na drugoj. Hajde.
Daću ti malo svetla.
Je li bilo ovde?
Da.
Neko je bio sa mnom.
Držao me je za ruku.
Ne sećam se njegovog lica, ali imao je tetovažu.
Na podlaktici.
Krvava kecelja.
U tom području je bilo mnogo kuhinjskog osoblja.
Kecelja ukazuje na to da je bio kuvar.
Mnogo njih je umrlo.
Zaista želim da pomognem, ali...
Mnogo osoblja nije bilo ni na jednom spisku.
Tako sam čula.
Dobar dan. -Opet ja. Mogu li nešto da vas pitam?
Je li posle napada neko ostao da radi? -Ne.
Jeste li sigurni?
Da, kao što sam rekao, svi su zamenjeni.
- Čak i kuvari, i konobari? - Čak su i svi kuvari otišli.
Nisam bio tamo. Ne znam šta se dogodilo.
Možeš li da postaviš stolove u drugoj prostoriji?
Nisam završila ovde.
Dovrši ovde kasnije. Hvala.
- Dobar dan! - Prepoznajete li me od ranije? -Da.
Poznajete li Tomasa? Tip sa štakama, bio je ovde pre neki dan.
Mutno. -Rekao je da ste ranije radili ovde.
Imam nekoliko pitanja. O ljudima s kojima ste radili.
Potrebna mi je vaša pomoć da nađem nekoga.
Dobro, ali ne dugo. Živim izvan grada.
To je osoba s kojom sam bila tokom napada.
Bio je kuvar.
Barem je imao kecelju. I malu tetovažu ovde.
Nije bio na spisku mrtvih.
Mnogi kuvari nisu bili dokumentovani.
Zato verovatno nisu... Nigde spomenuti.
Iščezli su.
Znači, nisu mrtvi?
To objašnjava promenu osoblja.
Ja sam ostala jer sam Francuskinja, pa je novi menadžer pristao da me zadrži.
Policija je postavljala pitanja.
Bilo im je čudno što je osoblje nestalo.
Nismo ništa rekli.
Možeš li da saznaš njihova imena?
Dobro, ali ni reči o meni.
Mogla bih da imam problema, a potreban mi je posao. -Obećavam.
- Kako se zovete? - Nor. -Mia.
I ja sam pokušala nekoga da nađem.
Sakrili smo se u uzani prolaz među ventilacijskim otvorima.
Bila sam toliko sigurna da ću umreti, da smo se poljubili.
Bio je Australijanac, prvi put u Parizu.
Videla si ga ponovo?
Ne. Evakuacija nas je razdvojila.
Bio je lakše ranjen.
Tražila sam ga na Fejsbuku. Nisam mogla da ga nađem.
Bili smo unutra s desne strane.
Nas četvoro, dvoje mrtvih. Ja i Australijanac na levoj strani.
Videla sam ubicu tokom napada.
Lice anđela.
Nekako je bio...
Veseo. Izgledao je tako slatko.
Bilo je kao da kupuje cigarete.
Otišao sam kući nakon onoga što se dogodilo.
Srećom, to je bilo veoma daleko.
Još nisam nikome rekao šta se one noći dogodilo s tobom.
Ne znam ti ni ime.
Nisam rekao ni svojoj devojci, a obično joj sve govorim.
Taj dan je, bez sumnje, bio najgori u mom životu.
Ali ipak, nikad se nisam osećao tako blisko s nekim.
Držala si se za mene kao da sam jedino što je ostalo.
Znam da si pokušala da me nađeš.
Nisam odgovorio. Iskreno, i neću.
Jer bih još više razmišljao o tebi.
A ne želim da razmišljam o tebi svaki dan.
Ali razmišljam.
Izvinite, možemo li da popričamo?
Molim vas, pogledajte me.
Nisam bila u toaletu.
Sad se jasno sećam.
Bila sam sigurna, ali pre.
Kako možete da znate?
Sad se sećam.
Držala sam nečiju ruku. Kuvarovu.
Zamenili ste me s nekim. Nije ništa važno, ali...
Zamenili ste me.
Ako želite tako da mislite.
- Dobro veče. - Dobro veče.
Izvinite što vas gnjavim ovako kasno, ali...
Videla sam vas ranije.
Uđite.
- Nemam ništa. Vodu? - Da, molim vas.
Izvolite.
- Jeste li našli vašeg tipa? - Ne.
Želim da znam je li živ.
I ta žena me optužuje da sam se zaključala u...
Ali sumnjam. Osećam da ima još nečega.
Ona ionako nema pojma.
Ako osećate da je živ.
Stvari neidentifikovanih žrtava su u centralnoj policijskog stanici.
- Zaista? - Da.
- Niste videli na Fejsbuku? - Ne. -Idite da pogledate.
Možda nađete nešto.
Ja sam otišla sa svojom tetkom.
Sve je u plastičnim kesama.
Imaju čudan miris.
Nije bilo mnogo. Razglednica koju su mi pisali.
Hoćete li da je vidite?
Lokvanji.
Hteli su da idem s njima.
Ceo dan smo se svađali oko toga.
Sad ne mogu da se rastanem ni sa kim ako smo u svađi.
Samo mislim da bilo šta može da se dogodi.
Kad sam čula za napad, poslala sam poruku tati.
Rekao je da se kriju.
Da čekaju policiju da ih spasi.
Rekao je i da ne može da me pozove.
Buka bi ih odala.
Tako je počelo čekanje.
Bili smo bespomoćni, nismo imali pojma šta se događa.
Na kraju smo isključile televizor.
I sedele smo držeći se za ruke.
Izbaci to iz glave.
Naspavaj se.
Ponekad ih vidim na ulici.
Želim da odem u muzej u koji su otišli
i da vidim poslednje što su videli,
da nađem tu sliku. Želim da se pozdravim s njima.
Vruće je ovde, zar ne?
- Imate li hrane? - Žao mi je, nemam ništa.
Skoknuću po nešto u pekaru. Može?
Uspećemo.
Diši.
Samo diši.
Tako je.
Felisija?
Ovo je vaše?
Da.
Samo smo to našli u torbi. Proverite.
- U redu je. - Onda potpišite ovde.
Hvala.
Sedite ovde. Ovde.
- Osoba sa mnom... - Tražimo je.
Kupila sam vam poklon.
Predobri ste.
- Izgledate srećno. - Naravno, super je.
- Kakva kultura. Dirnut sam. - Glupost.
- Zvao sam vas, ali niste se javili. - Nemam mobilni kod sebe.
- Niste se brzo vratili. - Da.
Učinila sam ono što ste rekli. Vratila sam se u restoran.
I setila sam se nečega.
Čega?
Držala sam nekoga za ruku.
Pitanje je da li je živ.
Nisam siguran da vam to što ste se setili pomaže.
Verujte mi. Nisam siguran. Sumnjam da je to dobra ideja.
Jeste li dobro? Dali su vam analgetike? -Ništa ne želim.
Mogu da otvorim prozor. -Ne, prestanite da trčkarate. U redu je.
Evo...
Bolje da mi čitate.
Kladim se da sjajno čitate.
- Niko mi nije čitao priče. - I meni jedva ikad.
Ako je čudno, mogu da zatvorim oči.
Hajde onda. -Zaista? Da zatvorim oči? -Da. -Dobro.
- Dobar dan. - Dobar dan.
Estel. Tomasova žena.
- Sreli smo se zbog... Idem. - Čekajte. -Ne, nemojte da idete.
Treba da potpiše obrazac za osiguranje.
- Doviđenja. - Doviđenja.
- Jesi li dobro? - Vidi, potpiši ovo.
Čekajte!
Izvinite, nisam htela. Nisam znala...
Ono što ste proživeli, ja ne mogu da podelim s njim.
Tomas ne zna, ali ja znam.
Nećemo to nikad prebroditi.
- Razumem. - Izvolite.
On ne čita.
Ja čitam poruke objavljene na forumu "Memorija".
Ljudi poput Felisije žele da saznaju kako su njihovi bližnji umrli.
Ili traže ljude koje su te noći upoznali.
Tražim tipa koji mi je pomogao. Ranjen u gležnjeve blizu šanka.
Želim da znam je li preživeo.
Mislim na njega svaki dan.
Osoba koju ja tražim naslonila se na mene
i imala je dva metka u grudima.
Nosila je umrljanu ljubičastu ili ružičastu majicu.
Nisam se usudila da mu se javim da ne probudim sećanja,
ali ako neko zna šta mu se dogodilo, pošaljite mi privatnu poruku.
Ja sam bila evakuisana na samom kraju.
Nažalost, svi drugi koji su ostali bili su mrtvi.
Trudila sam se da ne gledam. Izgledali su kao da spavaju.
Nadam se da to može da uteši neke od vas.
Sakrili smo se na mestu s rupom u plafonu.
Pitao si za moje ime. Nisam pitala za tvoje.
Imao si tetovažu i kuhinjsku kecelju.
Stisnuo si mi ruku. Držali smo se jedno za drugo.
Kad je policija stigla, pustila sam ti ruku.
Poslednje što sam videla jeste da si bio ranjen.
Nadam se da si se izvukao.
Nadam se da si živ.
To je sve što želim da znam.
Otkud ti ovde?
Zvao sam i nisi se javila. Zabrinuo sam se.
Uđi.
Ne razumem šta to radiš.
Postoji neko drugi?
Ona grupa za podršku?
Ne želiš da razgovaraš sa mnom?
Vensane, šta to radiš?
Više nije smešno. Ideš odmah kući.
- Dosta je. -Vensane, spusti to. - Zašto ne razgovaramo?
Odbijaš moju pomoć?
Ne možeš da mi pomogneš.
Ne mogu da ti pomognem?
Ne mogu više da živim ovakav život.
Zašto?
Treba da gledam kako ludiš i da ništa ne preduzmem?
Da sam barem bio tamo tokom jebenog napada.
Nor je našla imena dva kuvara koji su tad radili u "L'Itoal d'Oru".
Nisu bili dokumentovani, nisu bili ni na jednom spisku.
Izvinite, tražim ova dva čoveka.
Setila se da je menadžer tražio osoblje ispred prodavnice mobilnih.
To je bilo mesto zapošljavanja za nedokumentovane radnike.
Niko nije prepoznao imena koja mi je dala.
Ali čula sam za posrednika u ugostiteljstvu.
Ne, hvala. Tražim Hakima.
- Tražili ste me? - Da.
- Želite li nešto? - Ne, hvala.
Rečeno mi je da znate nešto o kuvaru iz restorana "L'Itoal d'Or".
Ne, ne znam. Ko vam je dao ime? Ne razumem.
Samo tražim nekoga ko je radio tamo pre napada.
- Neko mu je dao posao. - Ne.
Samo ime i adresu.
Ne znate njegovo ime?
Ne znate koga ste zaposlili u "L'Itoal d'Oru"?
Ne dajem nikakve poslove.
Ne iznajmljujem lične karte. Radim ovde.
Imam dva glavna i jednog pomoćnog kuvara. I znam njihove adrese.
Hteo bih da vam pomognem, ali sam se pogubio.
Neko me je ogovarao i želim da znam ko.
Nije reč o vama.
Važno je da nađem tu osobu. Pomogao mi je. To je sve.
Ko vas je poslao ovamo?
Zaboravite. Hvala. Doviđenja.
- Da? - Znam tipa kog tražite.
- Senegalac sa tetovažom. - Malom tetovažom, da.
U poslednje vreme ga nema. Znate ga? -Da. Ne znam mu ime, ali...
Dris Mbov.
Barem na ličnoj karti koju je pozajmio. U stvarnom životu, sumnjam.
Živi u centru pored La Šapel. "Frans horizon".
Ne iznajmljujem lične karte. Pomažemo, u redu? -U redu.
Ima li koga?
Dobar dan. -Izvinite, videla sam da su vrata otvorena, pa sam ušla.
Tražim Drisa Mbova.
Idi na krevet da se igraš.
- Znate ga? U srodstvu ste? - Ne.
Bila sam s njim tokom napada, ako vam je rekao.
Samo sam htela da znam je li dobro. Ne znam je li Dris njegovo pravo ime.
- Asan, a ne Dris. - Asan.
Je li živ?
Ne znam. Otišao je u Italiju. Ne znam kuda.
- Izvinite, mogu li malo... - Imam vode.
Izvolite.
Ostavio je neke stvari. Hoćete li da ih vidite?
Ako se vrati, možete li da me pozovete? -Da.
Nismo srodnici, ali zajedno smo putovali.
Daću vam moj broj.
- Mogu li da ga slikam? - Da, naravno.
Radim u "L'Itoal d'Oru" šest meseci.
Kažu da, ako Senegalci, Malijci i Šrilančani stupe u štrajk,
u Parizu niko neće jesti.
Vlasnici kafića nas nazivaju fotokopir mašinama.
Jer isporučujemo savršene kopije tanjira.
U životu uvek imam sreće.
Izdržim ono najgore.
Glavni kuvar me je poslao dole u podrum.
U poslednjem trenu sam čuo hitac.
Nije odmah primetila, bila je ranjena.
Obećao sam joj da neće umreti.
Ne ovde.
Doživeo sam previše opasnosti da bih tek tako umro u tom ormaru.
Moram da nađem ovaj podatak.
Ranije nikad nisam razmišljala jesam li srećna.
Sad razmišljam.
- Srećni smo, veoma srećni. - Da. -Ne razumem.
Zašto to povezuješ sa mnom?
Nemam ništa s tim.
Sad znam da moram...
Moram da shvatim celu situaciju.
Nešto novo.
Trebalo je da imamo dete.
Ne bi govorila tako.
Govorila bih.
To ne bi ništa promenilo.
To je bila naša odluka. Iskreno, ja... -Ne žalim za tim.
Reci mi sad. One noći nisi bio u bolnici, zar ne?
Naravno da jesam.
Da, ali ne zbog hitnog slučaja. Otišao si da se nađeš s nekim?
Ne, bio je hitan slučaj.
- Dobro veče, kako ste? - Kako ste?
Dobro. Nije nezgodan trenutak?
Nimalo. Pozvali smo advokate da nam objasne pravni postupak.
I? Jesi li ga našla?
Ne. Ponestalo mi je tragova.
Izvini. Znam koliko je teško. Znači, bilo je prekasno.
- Navodno. - Htela sam da vam kažem...
Vidimo se kasnije.
Smeta li vam ako se sklonimo u stranu? -Dobro.
Znam da niste vi bili u toaletu.
Zbog čega to kažete?
Pogrešila sam.
Zbunila sam se.
Znam da to niste bili vi.
Moj muž je umro tamo.
Sve sam pomešala.
Neko se zaključao u kupatilu? -Da.
Znate li ko?
To sam bila ja.
Žao mi je.
Vidimo se.
- Uskoro. - Ćao.
- Izvinite zbog prošlog puta. - Ne...
Ne, ja sam kriva. Ja...
Hteo sam da vas pozovem.
I ja, ali nisam se usudila.
- Našli ste ga? - Ne.
Učinimo to.
Hajde. -Duhovi smo. Niko nas neće videti.
Pogledaj.
Šta kažeš?
Živo je, super je.
- Mnogo ljudi? - Da, ali ima mesta.
Dobro, idemo.
Ali proveriću izlaze.
Moraju da postoje ako se nevesta predomisli.
Potreban nam je plan bekstva. Za slučaj katastrofe.
Da, nevesta. Idemo.
Kakva atmosfera.
Zove nas. Doziva nas.
Idemo.
- Dakle? - Ne.
Hajde.
- Jeste li dobro? - Malo mi je vruće.
Moram da dišem.
Mislim da moramo
da se iskupimo za onu noć.
Kako?
Čekao bih vas dok se ne vratite iz toaleta.
Da popričam s vama.
Ustao bih.
Doneo bih vam piće.
Pogledali biste me.
Zasmejavao bih vas.
- Uspelo bi? - Naravno.
- Zabavan sam. - Naravno, funkcionisalo bi.
Moramo da nadmudrimo sudbinu.
Mislim.
Imam ožiljak.
I ja.
Odlazim.
Kuda?
Moram da obavim još jednu stvar. -Dobro.
- Vidimo se. - Da.
Ese!
- Dobar dan! -Dobar dan! -Kako ste? - Uzmite svoje grickalice, deco.
- Jeste li dobro? - Da.
- Zvala sam, ali linija je bila mrtva. - Promenila sam broj telefona.
Znate, ja...
Napisala sam Asanu pismo i...
Imate li njegovu adresu u Italiji?
Čula sam da nije u Italiji. Mislim da se vratio.
- Vratio? Zaista? - Da.
Navodno radi blizu Ajfelove kule.
- Poznajete li ovu osobu? - Ne.
Gospodine, tražim ovu osobu. Prepoznajete li je?
- Ne, ne poznajem ga. - Ni vi ga ne poznajete?
Ovu, molim vas. Krofnu sa čokoladom. Hvala. -I vama.
Dobar dan, molim vas kafu.
- Izvolite. - Hvala.
Ova. Pet evra.
Grudve snega. Želite grudve snega?
- Deset evra. -Koliko za ove? - Pet. Pet evra. To je dobra cena.
Želite veću? Deset evra. Deset evra?
- Ne, uzeću ih za pet. - Pet? -Pet.
- Hvala. -Odakle ste? - Iz Viskonsina.
Viskonsina?
Hvala, ortak!
Dugo smo hodali, lutali.
Bilo mu je drago što sam živa negde.
I ja sam se osećala isto.
Bili smo živi.
Bila sam živa.
Hvala što si me držao za ruku.
MEDIATRANSLATIONS