Downloaded from YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Godaften, damer og herrer.
Vær søde at byde velkommen til en mand,
som ikke behøver gøre det her,
Ricky Gervais.
Hej.
Hej. Tak.
Mange tak. Tys.
Nej, tys.
Tak, men hold nu bare kæft.
I skal fandeme ikke huje eller… Bare grin.
Nej, men tak… Tys. Slap nu bare af.
Stille!
Jeg bliver filmet. Hold kæft, røvhuller!
Mange tak.
Velkommen.
Det her er ikke et show med dansere eller jonglører.
Det er bare en fyr, der snakker. Det er jo det, standup er.
En snakkende fyr.
Sexist.
Hvad med alle de sjove kvindelige komikere?
Som…
Nej. Okay. Nej.
Det gør jeg ikke. Det var ironi, okay?
Det er der lidt af i showet. Se, om I opdager det.
Det er, når jeg siger noget, jeg ikke mener, for at være sjov,
og I som publikum griner af det forkerte,
fordi I ved, hvad det rigtige er. Det er en slags satire.
Den første joke gik på den gamle kliché, at kvinder ikke er sjove.
I virkeligheden er der masser af sjove kvinder.
Som…
Jeg gjorde det igen. Godt set.
Men det er der altså.
Dame Edna Everage. Hun er…
Eddie Izzard.
Hun er genial, ikke?
Hun er ikke kun en fantastisk komiker, hun er fantastisk skuespiller, ikke?
Hun var genial, da hun spillede ham manden…
Godt at være tilbage.
Jeg blev vild med standup igen på sidste min turné.
Jeg optrådte verden rundt. Netflix betalte i dyre domme.
Det var årets mest sete show.
Jeg troede, at alle elskede mig.
Så fik jeg det her tweet.
Et rigtigt tweet, ikke?
"Kalder du dig komiker?"
Det ved han, jeg gør.
Det står der jo i min bio på Twitter.
"Kalder du dig komiker?
Du er cirka ligeså sjov som…"
Jeg troede, han ville flænse mig og sige "Miranda" eller…
Kom nu!
Hold nu bare op!
Det er bare for sjov.
"Du kalder dig komiker?
Du er cirka ligeså sjov som en prut til en babys begravelse."
Han ville såre mine følelser.
Men fejlen var, at han valgte noget, der ville være skidesjovt!
Som om det ikke… En prut til en babys begravelse?
Stort, rungende kirkerum.
Alle sidder og hulker.
Lillebitte kiste.
Og så er der en, der prutter?
Du ville grine.
Selv hvis det var din baby. Ikke? Nej.
Til begravelsen har den været død i en uge.
Du har nok brug for et grin.
Især hvis du er faren.
Moren vil nok stadig have svært ved at se "det sjove i det".
Åh, kvinder!
Ikke dem alle.
Jeg mener de gammeldags kvinder. Åh gud!
I ved, dem med livmoder.
De skide dinosaurer.
Jeg elsker de nye kvinder. De er fede, ikke?
De nye, der er kommet frem på det seneste.
Dem med skæg og pik. De er…
De er deres vægt værd i guld. Dem elsker jeg.
Og de gammeldags siger: "Og så vil de bruge vores toiletter!"
"Ja, hvorfor ikke?"
"De er til damer!"
"De er damer. Bare se deres pronominer."
"Hvad ved denne person er ikke en dame?"
"Ja, hans penis."
"Hendes penis, din skide fanatiker!"
"Og hvis han voldtager mig?"
"Hvad hvis hun voldtager dig?
Din skide TERF-kælling!"
Men det er essensen af komedie, ikke?
Subjektiviteten. Nogle synes, at en er hylemorsom,
andre at han er verdens kedeligste.
Når folk siger til mig, at en anden komiker ikke er sjov,
selv hvis jeg er enig, siger jeg:
"Det kan man ikke sige. Du mener, du ikke finder ham sjov."
Eller når folk siger, at en joke er krænkende.
"Nej, du skal sige, at du fandt den krænkende."
Det handler om personlige følelser,
og der er masser af typer komedie, som udvikler sig hele tiden.
Der en ny type komedie, der hedder woke komedie, ikke?
Den er ret progressiv.
Nogle steder må komikeren skrive under på,
at han ikke siger noget, der kunne fornærme eller krænke nogen.
Det er et safespace for publikum. Woke komedie.
Og jeg så lidt af det og blev enig med mig selv om,
jeg hellere vil se Louis C.K. masturbere.
Han må ikke nævnes. Han er ude i kulden.
En undskyldning var ikke nok.
Ligesom stakkels Kevin Hart. Han blev vært ved Oscar-uddelingen.
Han var på Twitter: "Jeg har villet det hele mit liv."
Og så dukkede nogle ti år gamle tweets op.
Det var nogle barnlige, modbydelige homofobiske tweets.
Det var om hans søn. "Min søn gør sådan og sådan.
Bare han ikke er bøsse."
Reaktionen var enorm. Han sagde: "Men jeg er ikke homofob."
Han slettede dem og sagde undskyld.
Ti år senere finder man et screenshot og siger: "Han har gjort det her."
De beder ham undskylde igen.
"Nej, jeg kan ikke blive ved med at undskylde."
Og han har ret. Kan man ikke sige undskyld og komme videre,
kan han ligeså godt tweete dem igen.
Sådan håndterer jeg den slags lort.
Men hvis du synes, at nogen skal ud kulden
for en ti år gammel udtalelse,
kommer du selv en dag ud i kulden for noget, du siger i dag.
Man ved ikke, hvad der bliver krænkende i fremtiden.
Eller hvem der bestemmer det.
I dag kan du blive slettet på Twitter
og truet på livet for at sige:
"Kvinder har ingen penis." Ikke sandt?
Der var ingen, der så den komme.
Der findes ingen ti år gamle tweets om det…
Du finder ingen gamle tweets,
hvor nogen siger: "Kvinder har ingen penis."
Og hvorfor? Det var ikke nødvendigt.
Liam Neeson.
Han kom næsten ud i kulden, ikke?
Liam Neeson.
Jeg ved ikke, hvorfor han fortalte det.
Men han fortalte det til en journalist på en pressekonference.
Han sagde bare sådan her:
"For 30 år siden kom min veninde hjem, og hun var blevet voldtaget,
og… Det var ikke det sjove.
"Hun var blevet voldtaget." "Hvordan så fyren ud?"
"Hun sagde, han var sort. Så jeg tog min knippel
og gik ud for at tæve en sort fyr. Men jeg faldt hurtigt til ro."
Det mærkelige ved den historie er, hvem har en knippel?
Det var helt vildt.
De blev nødt til at aflyse premieren.
Folk ville have filmen fjernet.
Nogle kan ikke adskille kunsten fra kunstnerens privatliv.
Jeg kender Liam. Han er en god mand.
Han er absolut ikke racist. Men lige da tænkte selv jeg:
"Vil jeg mon nogensinde grine ad Schindlers Liste igen?"
Det gør jeg selvfølgelig stadig.
Men nu er der så megen forargelse,
og det bliver taget alvorligt, ikke sandt?
De snobbede avisers Oxbridge-komikere,
der bestemmer reglerne for komedie og giver ren besked.
Ting som:
"Komedien skal slå opad, aldrig nedad."
Nogle gange skal man slå nedad,
som hvis man slår et handicappet barn.
Sådan her, ikke?
Hvis du slår opad, rammer du ikke den lille lort.
Det er en god joke.
Den viser forskellen mellem metaforisk at slå nedad i en joke
og slå nedad i virkeligheden.
Men nu om dage tror folk, at ord er lig med vold.
I grinede af en joke om at slå et handicappet barn.
Der skete ingenting. Men havde jeg hevet barnet ind på scenen
og tæsket ham, så havde I ikke grinet, vel?
Så jeg droppede den del.
Men folk vil være politisk korrekte.
De kommer efter andre for at hævde sig selv
under påskud af at beskytte minoriteterne.
Som om minoriteterne ikke har humor. Det er så nedladende.
Jeg ved godt, hvordan det er at være i mindretal.
Her i landet er der stadig kun 5 % sorte, 5 % asiater,
5 % LGBTQ, ikke? Det er små tal.
Jeg er en hvid, heteroseksuel millionær, ikke?
Der er mindre end 1 % af os.
Men
klynker jeg? Nej!
Er jeg…
Jeg er da ligeglad. "Kom så. Du kan godt, Rick!
Bare kæmp…"
Jeg er ligesom Rosa Parks, ikke? Jeg er…
Jeg kæmpede bare for retten til aldrig at behøve et sæde i bussen…
Folk klager over ting, de ikke behøver se.
Det rager dem ikke, vel?
Alle må selvfølgelig blive krænkede og klage sig,
men de bør vide, at vi ikke forsøger at krænke.
Det er ikke formålet. Vi vil have jer til at grine.
I skal have det sjovt.
Nu skal I høre.
Jeg joker…
Hvis jeg i aften siger noget så krænkende,
at I aldrig før har hørt noget så langt ude,
så slap lige af.
Gå til billetkontoret, bed om at få pengene tilbage.
I kan udfylde en klageformular,
som jeg så tager med mig for at skide på den.
Det er komediens regler.
SuperNature. Hvorfor SuperNature?
Der er to årsager.
En. Jeg vil afsløre det overnaturlige.
Jeg tror ikke på det.
Alt, der eksisterer, er pr. definition en del af naturen
og kan forklares. Hvis ikke nu, så senere.
Og også fordi naturen er super nok i sig selv, ikke?
Tænk, at vi overhovedet diskuterer det.
Vi er den eneste art, der lader universet forstå sig selv.
Det tilfælde, at vi er her nu, eller at I eksisterer nu,
eller at den sædcelle skulle ramme det æg er 400 billioner til en.
Og livet er som en slags ferie.
Vi eksisterer ikke i 13,5 billioner år,
så får vi med lidt held 80-90 år,
så dør vi og eksisterer aldrig mere.
Nogle føler sig krænket af det.
"Det kan du ikke sige. Det er ikke et tilfælde.
Det er for godt. Nogen må have planlagt det.
Jeg er noget særligt. Jeg må bare eksistere.
Jeg kommer til at leve igen. Jeg kommer i himlen.
Til familie og venner.
Eller jeg kommer tilbage som en ånd.
Eller jeg bliver reinkarneret. Jeg kommer tilbage som en anden."
Bare hvem som helst.
Det handler ikke om jer.
Bare hvem som helst, okay?
Mange tror jo på reinkarnation.
Mange siger, de kan huske, hvem de var i et tidligere liv.
Der er en forening i Amerika, selvfølgelig…
I Californien, selvfølgelig, ikke?
De husker, hvem de var i tidligere liv.
Og de har altid været noget særligt tidligere.
Ikke så meget i deres nuværende liv, vel?
Men jeg så en dokumentar om dem,
og hvert år holder de en "kom-som-du-var-fest",
hvor de klæder sig ud, som den historiske person, de var.
To Napoleoner.
Så der er i hvert fald en af dem, der lyver.
Ingen reinkarnation. Ingen spøgelser.
Har I set spøgelsesjægerprogrammer? Der er hundredvis af dem.
År efter år. Celebrity Ghost Hunter.
Over hele verden, tusindvis af timers optagelser,
men de har aldrig set et skide spøgelse. Aldrig et…
Det er hele tiden: "Hvad var det? Nå, det var bare…"
"Hørte du det? Nå, var det dig? Nå."
Tænk, hvis dyreprogrammer var sådan.
Forestil jer David Attenborough, og han siger:
"Her på Kilimanjaro ser vi…
Åh nej, det er ikke…"
"Og ved Limpopos bredder ser vi den sky…
Nå, det er ikke…"
Man ville ikke gide se idioten.
De har aldrig set et spøgelse.
Derimod pædofiljægerprogrammerne…
Der er som regel et par stykker på filmholdet.
Især hvis det er en BBC-produktion.
Hold nu kæft!
Reinkarnation, spøgelser eller himlen findes ikke.
Folk udfordrer mig på Twitter, fordi jeg er ateist.
"Så du tror overhovedet ikke på Gud?" "Nej."
"Beder du?" "Nej."
"Hvorfor beder du ikke, bare for hvis Gud findes?"
"Hvorfor hænger du ikke hvidløg over døren,
for hvis Dracula findes?"
Jeg har det fint med bøn.
Jeg kender mange rare kristne, muslimer og jøder,
og hvis nogen er syg, siger de: "Jeg beder for dem."
Og jeg takker, for det er en fin gestus.
Men hvis de også lige aflyser kemoterapien,
ville jeg bede dem lade være.
"Bare bed løs, min ven,
men lad os bede og få noget kemoterapi, ikke?
For resultatet bliver det samme som kun kemo,
så skal vi ikke lige holde fast i den?"
Jeg kom galt afsted ved at tale om bøn på Twitter.
Husker I den frygtelige orkan i Oklahoma få år tilbage?
Folk døde eller mistede alt, og jeg donerede til Røde Kors.
Og jeg lagde et link ud på Twitter til donationer bare for at hjælpe,
og et af de her overfladiske magasiner fra Amerika
tweetede noget virkelig irriterende.
De tweetede: "Beyoncé og Rihanna sender bønner til Oklahoma."
Og jeg tweetede tilbage: "Jeg idiot. Jeg har kun sendt penge."
Nogen tweetede engang til mig:
"Kunne du sige til et døende barn, at himlen ikke findes?"
Jeg svarede: "Er det et betalt job?"
Jeg er ligeglad med, hvad du tror på eller beder til.
Jeg er ligeglad.
Men jeg synes bare, at naturen er super nok, ikke?
Hvad skal vi med engle og enhjørninger? Vi har jo de skide blæksprutter.
De findes faktisk.
Otte ben, ni hjerner, tre hjerter og et næb.
Beslut dig nu! Hvad fanden har du gang i?
Næbdyret, et kloakdyr.
Videnskaben troede i sin tid, det var en joke,
for den producerer æg og mælk.
Den kunne lave sin egen budding. Den gør det ikke, men den kunne.
Det kunne den virkelig godt.
Men selv om vi ved, at chancen for, at vi eksisterer, er astronomisk,
og at livet er så kort,
spilder vi tiden med at bekymre os om ting, der aldrig sker,
om ting, der er ligegyldige om en uge eller et år.
Jeg er frygtelig til at bekymre mig.
Jeg er vågen om natten og tænker: "Hvad nu hvis…"
Og jeg hader stress.
Så jeg forsøger at undgå stress, hvilket stresser mig,
for så skal jeg have en plan A, plan B og plan C.
Jeg arbejder, og så kommer jeg hjem.
"Okay, du, så slapper du af. Tag et glas vin, og slap af."
Hvis noget kommer ind af brevsprækken, går jeg i panik.
Der er som regel penge.
Ja.
Og Jane, min kæreste, siger: "Lad os se, hvad det er."
For at berolige mig. Vi har været sammen i næsten fyrre år.
Og vi har… Tak.
Og vi har altid haft katte,
for Jane har læst, man lever længere med katte,
de forebygger stress og hjertetilfælde.
Hun forsøgte at redde mit liv.
Så vi har altid haft katte.
Jeg tror, det virker.
Hvis jeg er stresset, forsøger jeg at finde katten.
Nå, den sover. "Vågn op!"
"Hvad?" Så kæler jeg for katten og tænker: "Jeg er stresset.
Men hun er så ustresset."
Og jeg synes, det er unfair, og det stresser mig lidt.
Jeg har jo så mange problemer.
Hun føler ingen skam eller skyld.
Du vil aldrig se en kat med skyldfølelse eller sidde sådan her:
"Sikke noget lort."
"Hvad er der galt? Ja, hvad er der galt?"
"Det er alt det lort derinde, det er galt med."
"Som hvad?" "Den skide mus, jeg slog ihjel.
Den havde vel en familie, ikke?"
"Det havde den nok."
"Jeg skulle ikke have leget med den først."
De er skideligeglade.
Hvis katten var stor nok, ville den dræbe dig og æde dig.
De er det modsatte af hunde.
Her er forskellen på katte og hunde, én gang for alle.
Katten har modhager på sin penis.
I kan google det.
Forsigtig. Ja, men…
Modhager på penis, okay? Der er to årsager.
En. Hunnen holdes på plads under parring.
Så den glider let ind, og så er det ligesom: "Den sidder fast."
Og to. Når den kommer ud, giver smerten hunnen ægløsning.
Find dog på noget andet, ikke!
Og så findes Gud måske alligevel,
for måske skabte han katte og hunde, fordi de er jo…
"Bum, sådan!
Katte og hunde, I er nogle fine pelspattedyr.
I bor hjemme. I har det godt. I får mad.
Hvad slags penis vil I gerne have? Hund?"
"Det er ligegyldigt. Hvad du synes, er den perfekte penis.
Bare den matcher min heldragt, bare lidt…
Måske med lidt hår på. Noget hunhunde kan lide.
Lidt hår omkring den og en pink læbestift i midten."
"Læbestik med hår. Godt valg.
Kat?"
"Giv mig en kneppestang med kroge."
Katten er det eneste dyr, der har tæmmet sig selv. Det er sandt.
Den gik ind i civilisationen for 10.000 år siden
og sagde: "Miav! Giv mig mad."
De opfandt "miav" på grund af os.
Vildkatte miaver ikke. "Miav!" De lærte, at vi… "Åh!"
Og det virker. Min kat miaver. "Åh!"
Min kat må alt. Min kat må sove og være overalt.
Hvis vi får en pakke med posten,
og jeg åbner den, og hun går ind i kassen:
"Åh!" Jeg kan ikke smide den ud.
Vi har nok 17 kasser spredt over hele
villaen.
Og hvis vi ser TV, og hun sidder på skødet af os,
så bevæger vi os ikke. Ikke engang hvis vi skal tisse.
Den anden henter drinks hele aftenen. "Åh!"
Og folk siger: "Din kat er forkælet."
"Ja, selvfølgelig. Det er en kat."
Ikke en person.
Hvad kan der ske ved at forkæle en kat?
Den vokser ikke op og bliver til Boris Johnsen. Den…
Nej, jeg blander mig ikke i politik.
Men han er sgu da ude på dybt vand, ikke?
Han startede med at sige, at kvinder i burka lignede postkasser.
Boris Johnson skal ikke bestemme, hvad en muslimsk kvinde har på ansigtet.
Det skal hendes mand.
Ikke…
Ikke mine regler.
Det her kommer ikke med.
Rediger.
Ja, katte, ikke?
Jeg elsker virkelig katte.
Og hunde. Vi har ingen hund, fordi vi rejser for meget.
Men lige meget hvor vi er, New York, London,
går vi ture bare for at møde hunde,
i Central Park eller Hampstead Heath.
Jeg kender omkring 200 hunde ved navn,
og man møder altid nogle af dem.
Det gør mig klar til dagen. Det er som heroin.
Hvis man møder en ny hund, så hilser man.
Han kender dig ikke, men hvis du er sød ved ham,
er han straks din bedste…
Han vil gøre alt. "Vil du have en nyre?" Hunde er utrolige.
Jeg griner, når folk har det skilt på huset.
"Pas på hunden." Jeg får lyst til at møde hunden.
Så hvis du vil holde mig ude af dit hus,
så sæt et skilt op, der siger "Pas på AIDS", ikke?
Men det dur ikke rigtigt længere, vel, AIDS?
Nej, seriøst, alle sygdomme svigter, men den var…
I dens velmagtsdage var AIDS helt fantastisk, ikke?
Coronavirus? Rend og hop. Den når ikke AIDS til sokkeholderne.
To fyre i 80'erne: "Gider du sutte min pik?"
"Skrid. Du har AIDS. Jeg dør."
Nu kan man bare tage piller resten af livet.
Der er ingen…
Men i 80'erne hoppede fanatikerne på den, de kristne,
alle fundamentalisterne sagde: "Det er Guds vrede.
Guds straf for homoseksualitet."
Tænk jer bare.
Hvad sker der i dit hoved, hvis du tror, det er sandt?
Så du tror, Gud er i himlen og ser ned på civilisationen
og pludselig siger: "Jeg er træt af analsex"?
"Hvad… Kom nu, drenge… Hvad?
Se nu lige…
Jeg har advaret dem. Det står i Biblen.
'Ingen analsex'." Ikke bogstaveligt.
Tredje Mosebog 28:11.
"En mand, som ligger med en mand som med en kvinde,
de er begge afskyelige, de skal dø."
Det betyder "ingen analsex", ikke?
Så han tænkte: "De gør nar. Jeg må gøre noget.
Nu ved jeg det, AIDS."
Ligesom han gjorde med lyset. "Det er mørkt. Hvad gør jeg?
Lys. Lad der være lys."
Det her er det samme. "Lad der være AIDS.
Og der var AIDS."
Ikke på jorden, men oppe på hans laboratorium.
Så han skabte AIDS, ikke sandt?
Små frygtelige væsner. "Sådan der."
De var usynlige, men han så dem.
Sådan der, ikke?
Og han sagde: "I er AIDS." "Vi er hvad?"
"I er AIDS." "Hvad er det?"
"Verdens værste sygdom."
De sagde: "Skidegodt." Og han sagde…
Netflix har allerede købt det her. Så op i røven!
"I er AIDS."
"Okay, hvad gør vi?" "I skal dræbe homoseksuelle."
"Hvorfor?"
"Jeg gider ikke se på dem."
"Så lad være."
"Jeg har intet valg. Jeg er allestedsnærværende, så…
Jeg ser 50 millioner dyrke analsex lige nu.
Så, ja…"
"Okay. Hvad gør vi så?"
"I skal ned på Jorden." "Hvor?"
"Afrika, okay?"
"Hvorfor Afrika?"
"De dør jo alligevel."
Det er ikke mig. Det er Gud, der siger det.
"Hvor i Afrika?"
"Bare i en røv, ikke? Jeg putter jer i…
Jeg…" "I alt lortet?"
"Ja, jeg putter jer i en røv.
Der kommer I til at arbejde op i gennem 1980'erne.
Okay? Så jeg stikker jeg op i en røv, okay?"
"Og?" "Okay.
Hvis der kommer en pik ind, så burde den ikke være der, vel?
Så skal I ind i den også."
"Os alle sammen?" "Nej.
Nogle af jer skal ind i pikken, I andre bliver i røven,
for hvis en ny pik skulle dukke op.
Og hvis jeg kender den røv ret, så kommer der en ny."
"Så nogle af os skal i pikken, andre bliver i røven."
"Ja." "Og hvad så?"
"Så dræber I begge, okay?"
"Vi dræber alle homoseksuelle?" "Netop."
"Også lesbiske?" "Nej, ikke lesbiske, okay?"
"Hvorfor ikke?"
"'For dem gider jeg godt se på."
Men alle sygdomme svigter til sidst, ikke kun AIDS.
Efter AIDS var det SARS, ikke?
Husker I SARS? "Menneskehedens udryddelse."
Det skete ikke. Så Ebola,
den kødædende sygdom. "Ebola er i London!"
En sygeplejerske havde det lidt varmt, det var det!
Så zikavirus. Husker I babyerne med et halvt hoved?
"Zikavirus!" "Slap nu af."
"Åh, jeg er gravid!"
"Så strik dog en hat."
Ikke sandt?
Nu vi taler om abort…
Jeg vil ikke skabe splid,
jeg er for valg.
Jeg synes ikke, mænd skal bestemme over kvinders krop.
Og så er…
Tak. Og så er der abortmodstanderne.
Ikke bare, fordi de ikke selv vil have den.
Ingen må få den.
En lille del af dem er virkelig fanatiske.
Og en lille del af dem er skide…
Nogle i USA er som terrorister.
De bomber abortklinikker, smider fostre i din postkasse,
og deres propagandamaskine siger:
"De liberale aborterer ni måneder gamle babyer,
de trækker dem ud og dræber dem."
Ligesom konspirationsteorier, ikke?
Nu har de Internettet. Så de har skrifttyper og memer.
Det er en videnskab.
Og du har sikkert set det før.
Jeg har hørt flere versioner af det:
"Det et rigtigt vidnesbyrd eller fra et spørgeskema."
Løgn og latin. Det er noget, de finder på.
"En kvinde er gravid. Hun har allerede fem børn.
To er døve. To er blinde.
En er udviklingshæmmet.
Hun har syfilis. Burde hun få barnet?"
"Nej?"
"Flot. Du har lige dræbt Beethoven."
Hvad mener… Det giver jo ingen mening. Overhovedet.
Lad os være fair og tage modstanderen.
Der er en anden kvinde. Hun er gravid.
To børn. De hører og ser fantastisk og er kloge.
Hun har ikke syfilis. Bør hun få barnet?
"Yes?"
"Flot. Du har lige bragt Hitler til verden.
Jeg vil ikke skabe splid, men jeg er ikke fan af Hitler.
Lad mig tale ud. Jeg har mine grunde. Hør bare.
Og det er sci-fi. Når jeg ser sci-fi-serier,
opfinder de altid tidsmaskinen og forsøger at dræbe Hitler.
Og hvis det lykkes dem, kommer de tilbage til nutiden,
og det er værre, fordi de har lavet kludder i tiden.
Det er klart. Hvis man ændrer historien bare lidt,
er følgerne katastrofale.
Jeg ville ikke ændre noget som helst.
Mit liv er for godt.
Jeg vil ikke tage chancen. Er I med?
Hvis videnskabsmændene kom og sagde:
"Du behøver ikke rejse i tiden. Tryk på knappen.
Hitler bliver dræbt før Holocaust, før krigen.
Nutiden forbliver den samme, du bliver bare lidt mere rødhåret."
Jeg ville sige: "Nej.
Hvorfor skulle jeg lide?"
Men i de der underholdningsprogrammer er der de celebrity-spørgsmål:
"Hvad ville du gøre, hvis du havde en tidsmaskine?"
Alle siger: "Jeg ville dræbe Hitler." Seriøst?
Du ville købe Microsoft-aktier, din skide løgner.
Jeg har interviewet folk til radioen i Amerika,
og jeg spørger altid for sjov, og alle svarer:
"Jeg ville dræbe Hitler."
"Det forsøgte folk jo dengang."
Så siger de: "Nej, jeg ville dræbe ham som baby."
Så du ville gå tilbage og finde baby-Hitler,
som ikke har gjort noget galt,
og bare kvæle ham?
Og har du set Hitler som baby?
Åh gud, han er så nuttet.
Se bare her.
Se hans lille fjæs!
Du ville sige: "Er det Hitler?"
"Ja." Du ville sige: "Åh, din søde, lille nazi!"
Jeg ved, hvad I tænker. Hvorfor har jeg et billede af…
…baby-Hitler i min telefon?
Det rager ikke jer.
Og hvad så, hvis jeg onanerer til det?
Hvis jeg kun onanerer til det?
Det er ikke nogen forbrydelse.
Du kunne sende politiet hjem til mig,
og de ville sige: "Du har tilstået, at du er pædofil."
"Ja, men kun til billeder af baby-Hitler.
Tjek reglerne." Og de ville sige: "Ja, lige efter bogen."
"Vil I se, hvor jeg onanerer?" "Ja, okay."
Så jeg tager dem med ned til "onatoriet", ikke?
Det er en ombygget vinkælder.
Med det billede forstørret 100 gange
på alle fire vægge, der drypper af 40 års sperm.
Jeg har kun boet der i fem år, så…
Det kommer ikke med.
Nej, men folk har altså et problem med Hitler.
De vil gerne dræbe ham, og jeg plejer at sige: "Rolig.
Hitler dræbte jo Hitler, ikke sandt?"
Det var jo sådan, han døde.
Og det rimer på "jøde".
Jeg er ikke bange for at dø.
Eller for at være død, for jeg vil ikke opdage det.
Det bedste ved døden er uvidenheden.
Det er ligesom at være dum, ikke?
Det gør kun ondt på andre.
Jeg bekymrer mig om, om jeg kommer til at dø i smerte
eller bliver fundet i et skab hængende i et bælte
med dametrusser på,
overhældt med amylnitrat, vel?
Jeg gør ikke den slags, så hvis jeg bliver fundet sådan,
så har en eller anden nok taget røven på mig.
Jeg er ikke bange for at dø. Jeg gør ikke noget for ikke at dø.
Jeg har spist og drukket for meget i 40 år.
Dag og nat.
Folk siger: "Rick, drop alkohol, så lever du ti år mere."
"Ja, men det er de sidste ti lorteår.
Dem gider jeg ikke have."
Hvis jeg droppede sprut og blev 80, og de sagde:
"Du kan få ti år mere."
Hvis jeg kunne bede om at leve fra 20 til 30 igen,
så ville det være perfekt, men nej, man får 80 til 90.
Aner I overhovedet, hvor hæsligt det er at være 90?
Jeg har set 90-årige sidde i en lænestol og sige: "Argh!" "Hvad?"
De svarer: "Jeg har brækket alle mine knogler!"
For de er skøre. De har støv i stedet for blod.
Deres blå mærker er blodpropper.
De har brok, der stikker ud overalt.
Hvis du er 90, og det lykkes dig at komme ud i køkkenet
for at lave en kop te, og du løfter kedlen op,
er der en god chance for, at din mave kommer ud af røven.
Så æd og drik så meget, du lyster, og bare dø. Det er sgu mit råd.
Tak.
Jeg må lige sige, at jeg ikke er læge.
Jeg går til lægen hvert år eller hvert andet år.
Jeg får medicin til den her slags ting og TV-shows,
og jeg går til privatlæge, okay?
Det koster 600 pund og tager tre timer. Men de gør alt.
Blodprøver, afføringsprøve, urinprøve,
elektrokardiogram, øre-næse-hals,
klunker, fingeren. Det hele, ikke?
Og du skal udfylde et spørgeskema om din livsstil.
Det tager sgu en evighed.
Jeg siger sandheden, på nær antal genstande.
Jeg regner det ud, og så dividerer jeg med to.
Og når han kommer dertil, siger han: "Det var godt nok mange."
Og jeg tror, jeg har vundet. "Er det?"
Og efter de tre timer kommer resultaterne tilbage fra laboratoriet,
og han har en kæmpestor computer… Det er kropssammensætningen.
Og ud fra den udregner de din risiko for slagtilfælde
og hjerteanfald efter et, fem og ti år,
og mit er altid det samme.
Det bliver altid værre med alderen. Sådan er det.
Men jeg er altid… Jeg er i overkanten af sund vægt.
Jeg er kun næsten overvægtig. Jeg er lige på kanten.
Jeg var næsten diabetiker. Det fiksede jeg.
Og nu har jeg næsten podagra, ikke?
Næsten podagra, ikke?
Han fortæller det og spørger: "Hvad skal vi gøre ved det?"
Og jeg tænker: "Hvad mener du med 'vi'?
Jeg har lige betalt dig 600 spir, ikke?
Du fikser det, og jeg fortsætter som altid."
Din mekaniker siger ikke: "Dækkene er slidt ned.
Plejlstangen er røget. Hvad nu?"
"Du fikser det, og jeg betaler."
Han sagde: "Din diæt mangler fiber."
Jeg tænkte: "Så giv mig vin med fiber i.
Jeg har råd til at betale. Du kan vel opfinde det."
"Du har forstoppelse."
Jeg tænkte: "Så kom i gang med en ske."
Og så venter de til sidste øjeblik. Kigger ikke engang op.
De siger: "Må jeg undersøge din endetarm?"
Så jeg skal sige: "Ja tak."
Jeg vil hellere overraskes på vej ud derfra.
"Farvel." "Farvel." "Og det er fint." "Tak."
Men stemningen bygges op. De vasker hænder,
og så spørger de: "Vil du have nogen med dig?"
"Du skal have fingeren op i min røv,
og en kammerat skal se på. Nej, bare gør det."
Og du ligger på ryggen på en briks
med bukserne nede om anklerne, knæene fra hinanden som en lille frø,
og de tjekker nosserne først,
og jeg er nervøs hos lægen, virkelig nervøs,
så jeg har ingen nosser, okay?
Han må grave dem ud som en skildpaddes hoved, ikke?
Som en lille bange knytnæve dernede.
Og jeg hader det fandeme. Jeg siger…
Sådan der.
Det er frygtelig, ikke?
Og så vender de dig om på siden og smører dig og…
Fingeren op i røven. Fedt.
Ikke fedt. Det er ikke derfor, men…
"Her er jeg igen." "Du var her i går." "Kom nu."
Men der var en gang, hvor det var en gammel mand, og…
Ja, det var en læge, ikke bare en gammel mand.
"Lægen kunne ikke i dag, så jeg ville lige prøve."
Det var en gammeldags praktiserende læge.
Han var omkring 75, skjorte, slips og tweedjakke.
Han sad i en lænestol, og han lagde mig ikke op på briksen.
Jeg stod bare der. "Bare ned med underbukser og bukser."
Så jeg…
Han var lille. Hans hoved var i nossehøjde,
og jeg er som sagt nervøs hos lægen,
så jeg pludrer løs.
"Hvis jeg distraherer dem, finder de måske ikke kræften."
Så han startede med nosserne,
og jeg spurgte, hvad han egentlig ledte efter.
Og det tysser normalt på dig, og…
Men han sagde: "Godt spørgsmål."
Og han lænede sig tilbage og begyndte at fortælle om kræft.
Så nu sludrer vi bare, ikke?
Og han blev ved og ved. Han elskede det bare.
Og det føltes uhøfligt at gøre sådan her,
så jeg stod der. "Nå, okay."
Jeg træner faktisk lidt.
Jeg meldte mig til et fitnesscenter lidt nede ad gaden.
Jeg har fitness derhjemme, men jeg kedede mig.
"Hvis jeg melder mig til fitnesscentret og betaler for et år,
så får jeg virkelig noget for pengene."
Så huskede jeg, at jeg har røven fuld af penge.
Jeg kunne prøve et nyt sted hver dag, bare for sjov.
"Værsågod, 2.000 pund." "Vi ses i morgen."
"Du ser mig aldrig mere."
Jeg går der cirka en gang om måneden,
og jeg tager ti minutter på maskinerne, og så løber jeg hjem.
Jeg klæder ikke om derhenne.
Jeg kan ikke lide omklædningsrum.
Og jeg skal fortælle jer hvorfor.
Jeg ved ikke, om det sker hos damerne,
men mænd er så stolte af deres kønsorganer.
Hvis jeg er et offentlig sted, tager jeg et hurtigt bad,
håndklæde, hjørne, bukser på, ikke?
Fyre går nøgne rundt og snakker før badet.
"Hvad så?" Efter badet.
En fyr var i bad alt for længe.
Det tog en evighed.
Og han kom ud uden håndklæde, dryppende våd,
gik op til spejlet og begyndte at ordne sit hår først.
En dag var der bare mig og en fed fyr i omklædningsrummet.
Jeg klædte om. Han var virkelig stor. Omkring 160 kilo.
Og han stod nøgen på sådan en præcisionsvægt.
Og han stod der fandeme i en evighed, og jeg var…
Han stod der i en evighed.
Jeg havde lyst til at sige: "Du bliver sgu aldrig astronaut.
Det behøver ikke være så præcist.
Tag bare bukserne på, og træk et gram fra."
Intet ondt om fede mennesker. Jeg er fed.
Jeg er overvægtig. Hvorfor? Jeg æder og drikker for meget.
Så jeg dømmer ikke fede mennesker.
Jeg ved, hvordan de blev fede. Hvis jeg ser en,
siger jeg bare: "Godt gået.
Du har spist mere end nødvendigt ligesom mig."
Hvis jeg ser et fedt par, siger jeg: "Det ser godt ud."
Men så går de forbi, og du ser deres små fede børn,
og du tænker: "Det er ikke fair."
Og moren siger altid: "De elsker kage."
Selvfølgelig elsker de kage!
De er små pattedyr.
Vi er samme art, som vi var for 200.000 år siden.
Vi har en jæger-samler-hjerne, ikke?
Al den overflod får ram på vores menneskelige biologi.
Så når du spiser en kage fra supermarkedet,
der er fuld af fedt og sukker,
siger din hjerne: "Fuck, det er godt!
Spis løs, mens der stadig er mad."
Men der er altid mad.
Køleskabet er fuldt, og din mor står og ringer til Ocado.
Og nu er der et stigma.
Læger kan ikke bare sige, at man er overvægtig.
Nej, det er politisk…
Nej, det er fat-shaming. Men kræft-shaming findes ikke.
Han prøver at redde dit liv.
En skole forsøgte at forbyde ordet "overvægtig",
fordi det var nedværdigende for… Hvad skal jeg kalde dem?
Runde børn, ikke?
Men det er det høflige ord.
Det var det ord, vi opfandt for ikke at sige "fede unge".
Lad være med at ændre ord, fordi én person bliver krænket.
Fede bliver ikke sure over ordet "overvægtig".
De er jo joviale, er de ikke?
Du ser en fed dreng og siger: "Hvad så, fede?"
"Ja!
Ja!
Ja!"
Så skal de til lægen. "Kom ind."
Lægen siger: "Vildt, mand!"
"Er jeg overvægtig?"
"Nej, du er ekstremt overvægtig."
"Hvad betyder det?"
"At du dør af det." "Nå?
Okay.
Nu og her, eller…"
"Nej, du har sukkersyge, så dine ben skal snart amputeres.
Og hvis du fortsætter, dør du af slagtilfælde eller hjerteslag."
"Nå, okay.
Kan jeg gøre noget?"
"Ja, du kan lave motion og spise sundt.
Så bliver du frisk." "Nå, okay."
"Men du gør det ikke, vel?"
"Nej."
Det er synd for dem, men de beder om det.
Når man ser de der dokumentarer på TV som The 600 Pound Man,
og han bliver hejst ud af sit hus og kørt på hospitalet, ikke?
Hvis du hænger og dingler fra en kran…
Ikke?
Og du ser et filmhold…
…så ved du, du har dummet dig.
Og som jeg siger,
så vågner han næste dag med benene amputeret.
Det er så sørgeligt, han græder, jeg græder.
"Hvorfor lod jeg det komme så vidt? Jeg er så dum."
Så filosoferer han lidt og siger:
"Jeg brugte alligevel ikke benene, så…"
Og så er det frokosttid, og så…
Og han spørger sygeplejersken om de har gemt benene…
Opfører I jer mere arbejderklasseagtigt over for håndværkere?
Det gør jeg. Måske går jeg rundt i smukke Hampstead
med en digtsamling
halstørklæde,
mens jeg nynner Brahms,
og nogle stilladsarbejdere råber: "Ricky!" "Hvad så, røvhuller?"
Jeg ved ikke hvorfor.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg gerne vil imponere dem.
Menneskets adfærd har altid fascineret mig, ikke?
Men som jeg sagde,
vi er den eneste art, der lader universet forstå sig selv.
Men vi ser al natur gennem vores øjne, så alt afhænger af os.
Hvorfor er vi her? Hvad definerer os? Genetik eller miljø?
Spørgsmålet om arv eller miljø.
Psykologen Piaget blev engang spurgt,
hvad der er vigtigst for vores intellekt. Arv eller miljø.
Og han svarede: "Hvad er vigtigst for at måle areal?
Længde eller bredde?"
Okay, hvis du ikke ved det, så bare…
Men psykologien, psykiatrien, neurovidenskaben, de er alle ret nye,
og vi ved stadig meget lidt om hjernen.
Og for 150 år siden vidste vi intet. Det var rent gætteri, ikke?
Alting var bare sindssygt.
Hvis du ikke var en hvid, heteroseksuel, gift, kristen mand,
hvis du var for anderledes. "Sindssyg." Så var man bare sindssyg.
Homoseksualitet? "Sindssygdom."
Man blev livstidsindlagt eller tortureret.
Ugifte kvinder, der blev gravide.
"Sindssyg." Livstidsindlagt.
Og nu forstår vi tingene bedre. Vi er mere tolerante. Vi…
Men det er gået lidt over gevind nu.
For nu er intet sindssygt. Du kan ikke finde noget, der…
Intet er sindssygt længere.
Alt er et syndrom eller en addiktion eller præference, ikke?
Jeg kunne få fjernet mine ben og få sat hjul på,
identificere mig som barnevogn, ikke…
Og hvis du sagde, jeg er sindssyg, er du en fanatiker, ikke?
Den joke er lidt fortærsket, ikke?
"Identificere sig som en ting." Lidt forslidt,
men jeg tager den med for at irritere folk, ikke?
For det er det, der krænker folk.
Ligesom menneskeheden.
Jeg taler om AIDS, sult, kræft, Holocaust, voldtægt, pædofili,
men man må bare ikke joke om identitetspolitik.
Man må aldrig lave vitser om det med transer.
"De vil bare behandles ens."
Jeg er enig. Derfor inkluderer jeg dem.
Er I med?
De ved, jeg joker om alt det andet,
men de siger: "Nej, det der mener han."
Som om en joke er et vindue ind til komikerens sande sjæl.
Sådan er det bare ikke.
Jeg vil mene hvad som helst for at gøre en vittighed sjov.
Jeg gør mig højre- eller venstreorienteret.
Jeg gør mig klog, jeg gør mig dum.
Bare joken bliver sjovere, gør jeg alt.
Okay, for at være ærlig.
Selvfølgelig støtter jeg transkønnede.
Jeg støtter alle menneskerettigheder, og det har transer.
Lev dit bedste liv. Anvend dit foretrukne pronomen.
Vær det køn, du føler, du er.
Men lad os mødes på halvvejen. Drop pikken, ikke?
Det er…
Og tro ikke, at joker man om noget, er man imod det.
Jeg jokede om selvidentitet.
Jeg ville faktisk ønske, det havde fandtes, da jeg var barn.
Jeg havde benyttet mig af det over for min mor.
"Mor, jeg er trans." "Hvad?"
"Enten er jeg trans, eller jeg mangler en ny cykel."
Hun ville sige: "Du mangler en ny cykel."
Jeg ville sige: "Du bestemmer."
Men jeg voksede op i 60'erne. Jøsses.
Mine forældre var victorianske. Vi var uvidende.
Men tænk, hvis jeg var teenager nu i disse woke og progressive tider,
og jeg havde virkelig cool hippie-forældre,
og jeg sagde: "Mor, far, jeg er trans"?
De ville sige: "Fedt, det er så skide trendy."
Og min far: "Jeg vælger vaginaen."
Og mig: "Tak, far."
Ikke sandt?
Så skulle jeg på hospitalet.
Jeg fik elektrolyse og langt hår.
Jeg ville nok have en stor fisse.
Hvis jeg ikke selv skulle betale, altså.
"Far forsøger at købe mig med kusse. Fuck dig, far."
Stor fisse, babser og…
Ikke?
Nej, jeg ville springe ud.
Jeg ville være en rigtig kvinde. Vicky Gervais, ikke?
Ja. Jeg ville være en rigtig kvinde.
Og man kan ikke ændre sin seksualitet, og jeg er til kvinder, så jeg…
Jeg blev lesbisk.
En lille lesbisk fyr ved navn Vicky Gervais, ikke?
Jeg ville nok være en maskulin lesbisk på grund af testosteronet fra før.
Og de har en god stil.
Jeans, sort T-shirt, kort hår,
skæg!
Jeg ville være en rigtig lesbisk ved navn Vicky Gervais,
en smart lesbisk.
Jeg ville tage ned til Brighton
og gå ind på en bar for lesbiske og hilse på.
Pool. Vinderen spiller videre. Så kom jeg ikke videre.
Okay.
Den her joke er ikke pointen værd. Pointen stinker.
Så bare nyd turen, okay?
Nå, jeg ser mig omkring og får øje på en smuk lesbisk kvinde.
Det her er så barnligt og forkert, at det gør ondt.
Men jeg tager det med. Okay, så…
Jeg finder en smuk lesbisk kvinde. Jeg…
Det her er patetisk, ikke? Selv for mig.
Jeg kan ikke gøre det uden at grine!
Okay…
Og jeg går over til hende.
"Hej. Er du lesbisk?" "Ja. Er du lesbisk?"
"Ja, for pokker. Se bare her."
"Det er en flot fisse." "Den var fandeme også dyr."
"Hvad?" "Ingenting."
Jeg ville lægge an på hende, ikke?
Jeg ville gøre alt det…
Give hende lebbe-komplimenter.
"Jeg er vild med dine Doc Martens."
"Tak skal du have."
Ikke?
"Sikke nogle store øreringe." "Ja."
"Vil du med hjem til mig og have lebbesex?"
"Ja, for pokker."
Vi tager hjem til hende, tager tøjet af.
Jeg babser på hende. Hvad ved jeg…
Kusser på hende? Jeg ville gøre det der.
Det ville jeg helt sikkert gøre.
Jeg ville sgu da google det, ikke?
Og jeg ville… Ja.
"Kan du ikke tage strap-on på og gennemkneppe mig?"
"Ja." Så jeg tager en strap-on på.
Den store dildo på min nye fisse og spændt fast bagpå.
Og så ville jeg sgu ærgre mig gul og grøn.
Jeg sagde jo, det var en lortepointe, ikke?
Åh gud.
Men noget, hvor der ikke er tvivl, om det er arv eller miljø, er racisme.
Ingen fødes som racist. Det er noget, man lærer, ikke?
Okay, jeg vil ikke skabe splid. Jeg er ikke fan af racisme.
Hør nu lige efter.
Jeg er ligeglad med, om du er sort, hvid, brun, europæer, afrikaner…
"Ja, okay, sort, hvid, brun, europæer, afrikaner.
Hvad med de skide eskimoer?" Racist!
"De er sære, Rick." Nej, de er bare anderledes.
"De bor i sneen." Ja, i deres lille snehus. Og?
"De har en død søløve på."
Ja, det er deres tøj. En død søløve.
Men sådan er det med racisme.
Du hiver en ud af hans hul i sneen og trækker søløvedragten af ham,
og han står der nøgen, og du kigger nærmere på ham.
Han er faktisk bare en kold kinamand.
Så…
Jeg ved godt, man ikke må sige "kinamand" længere.
Tænk, at man måtte engang,
for det er den dovneste demografimærkning, jeg nogensinde har hørt.
Den første kommer i land, og vi siger: "Hvor kommer du fra?"
Og han siger: "Kina." "Nå, du er en kinamand."
"Hvad er jeg?" "Du er en kinamand."
"En kinamand?" "Ja."
"Hvad er min kone?"
"En kvindelig kinamand."
"Hvorfor kalder du mig ikke ved navn?"
"Jeg ved ikke, hvad du hedder, vel?"
"Jeg hedder Ling."
"Ling?" "Ja."
"Er det dit navn eller efternavn?"
"Begge dele."
"Ling Ling?"
"Hallo?"
Okay, nej.
Okay.
Husk det nu, ironi. Okay?
Og det er ikke mig, der siger det, vel?
Det er den lille kinamand, ikke? Så…
Hvis det er okay med ham, så…
Det kommer ikke med. Godt så.
For helvede da. Har jeg overhovedet noget, der kan komme med?
Nå, den her er okay.
Er der nogen her, der havde en pædofil lærer i skolen?
Ja.
Kæmpe bifald til pædofile lærer, ja!
For helvede da.
Ufatteligt.
Nu hvor folk forsøger at være så politisk korrekte,
er en mere woke end den anden.
Snart må vi nok ikke sige "pædofil".
"Det er nedladende. Det krænker folk, der er børne-afhængige."
Så folk går til lægen og siger:
"Læge, jeg tror, jeg er børne-afhængig."
"Din stakkel. Hvordan har du det?"
"Jeg har lyst til at gramse på børn."
"Det er et af symptomerne.
Ro på. Sid ned.
Vi får dig på en klinik på skatteborgernes regning,
og vi børne-afvænner dig."
"Hvordan sker det?"
"Ligesom når heroinmisbrugere får metadon?" "Ja."
"Vi behandler dig med dværge."
Det kunne jo virke.
Det kunne faktisk virke.
"Hvordan det?"
"Det skal jeg lige tænke over."
Nå, okay.
"Altså, du ankommer til institutionen.
Vi har ansat en masse dværge.
Vi åbner ikke i pantominesæsonen. Vi kan ikke få personale.
Så du kommer i…
Du kommer fra februar til november, okay?
Og vi har ansat alle de dværge og klædt dem ud som skolebørn,
og de løber bare rundt på området sådan der.
De er fritgående dværge.
De er fritgående dværge,
og de ser ud til at være ca. seks år gamle,
men de er myndige. Det er ikke ulovligt.
De får løn. De samtykker.
Du finder en, du kan lide, hiver hans bukser ned, gramser…"
"Hey, læge. Jeg sagde, jeg var pædofil, ikke bøsse."
Tror I, der er homofobi blandt pædofile?
Ham den selvglade pædofil. Han er heteroseksuel.
Han bortfører en lille pige.
Tager hende med ud i skoven. Så ser han en med en lille dreng.
"Din skide bøsserøv."
En bydel i London forsøgte at forhindre registrerede pædofile
i at bo mindre end 1,6 km fra skoler.
Man kan sige meget om pædofile,
men de er ikke dovne. Er I med?
Mange er buschauffører. Så det batter ikke.
Er I med?
Så denne her pædofile lærer…
En sand historie. Det var omkring 1976. Jeg var cirka 14.
Set i bakspejlet har jeg lidt ondt af ham,
for han var vel sidst i tyverne, en usikker fyr,
tydeligvis bøsse. Han havde gang i en af de store drenge,
som måske var 16 eller 17.
Det ville være fuldt legalt nu, men dengang var han teknisk set pædofil.
Bortvist. Dømt. Forsvundet for evigt.
Kæmpe skandale.
Og den dag, det kom ud, kom jeg hjem,
og min mor spurgte mig: "Har han rørt ved dig?"
Og jeg sagde: "Nej."
"Er du sikker?" Jeg sagde: "Ja!"
"Han var nok ikke vild med dig."
Så nu driller min mor mig med,
at jeg ikke lækker nok til at blive seksuelt misbrugt.
Hvad hvis jeg havde komplekser og tænkte: "Jeg skal vise hende"?
Det er midnat. "Hvor var du?"
"Sammen med buschaufførerne." Sådan går det.
Men det var typisk for min mor.
Min mor var god, som dagen var lang.
Men hun sagde, hvad hun tænkte, ikke? Og hun ville gøre alt for dig,
men hun brokkede sig altid over det.
Vores nabo i huset ved siden af, fru Dawson,
hun var 25 år ældre end min mor.
Da min mor var 60, var den gamle dame vel 85 eller 86.
Min mor var den sidste person i hendes liv.
Hun boede alene. Min mor hjalp hende.
Købte ind, lavede husarbejde.
Lavede frokost til hende, sad hos hende, lavede aftensmad.
Det blev ved.
Jeg ringede hjem engang. Min mor var vel 70.
"Jeg ringede, men du tog den ikke."
"Jeg var hos Dawsons." "Nå, hvordan har hun det?"
Og min mor sagde:
"Hun vil bare ikke dø, Rick."
Jeg har gode barndomsminder fra Reading,
og derfor…
Ja, derfor tager jeg aldrig tilbage.
Jeg møder altid nogen fra Reading.
"Reading-dreng her." "Okay."
Det er ikke nok. De vil altid snakke.
"Nå, men du kender Norman Taylor, ikke?"
Jeg aner ikke, hvem han er. Jeg siger: "Nej, du."
"Jo, han kender dig."
"Ja, fra TV, du."
"Du gik på Ashmead Skole." "Ja."
"Du kender Pete Shepherd." "Hvornår gik han der?"
"1993."
"Ja, du, da var jeg 31. Jeg var…"
"Han kender dig." "Nå?
Har han et fjernsyn?" "Ja."
"Så er det derfor."
Men jeg kan godt lide gamle historier.
Jeg gider ikke historier om showbusiness.
Nej, rigtige historier.
På mine turnéer bruger jeg de ting, der har påvirket mit liv.
Jeg har også en til denne turné, og det var knus, ikke?
Ingen har givet knus de sidste par år,
hvilket jeg godt kunne lide.
Jeg kunne lide, at vi ikke måtte give knus.
Det er akavet. Jeg gav ikke knus som barn.
Det var først i London.
Arbejderklassebørn i Reading, vi giver ikke knus.
Hverken vores far, bedstefar eller bror.
Vi driller dem. Tager pis på dem. Det er vores knus.
Et eksempel. Vi var til vores fars begravelse,
og jeg var på kirkegården med min bror Bob.
Bob stod og røg, og vores onkel Mike kom.
Vi havde ikke set Mike i 25 år.
Sidst vi så ham, var han 50, og nu er han 75.
Han holdt sig ikke godt. Han var gammel.
Han kom hen og sagde: "Hej, drenge."
Og Bob kiggede på ham og genkendte ham
og sagde: "Hold da kæft."
Bob kiggede rundt på kirkegården og sagde:
"Kan det betale sig, at du tager hjem?"
Okay?
Og onkel Mike grinede og sagde: "Altid godt at se dig, Bobby."
Det var deres knus. Er I med? Jeg har et andet eksempel.
Da jeg gik ud af skolen, var min bedste ven Mark.
Vi tog et år fri før gymnasiet for at tjene penge til at drikke for.
Og det gjorde vi. Det var den bedste sommer.
Men så skete der noget.
Hans bedstemor døde, og han boede hos hende,
så det var ikke så godt.
Han var til begravelsen, og bagefter kom han forbi hjemme hos mig.
Han sad der i sit sorte jakkesæt, og jeg vidste ikke, hvad jeg skulle sige.
Ingen knus, vel? Så jeg sagde: "Hvordan var det?"
"Det var afskyeligt. Hun blev brændt,
og vi gik udenfor for at se røgen stige op,
og vinden ændrede retning, og vi fik det hele i ansigtet."
"Fik du det i munden?"
"Ja." Så jeg tog chancen.
Jeg sagde: "Smagte det bittert?" Og han sagde: "Ja."
"Det var hendes klitoris."
Okay?
Mark sagde bare: "For helvede da, Rick!"
Og så begyndte han at grine.
Og det var vores knus. Er I med?
I får en sidste historie, okay?
Hvis jeg siger, historierne er sande, så er de det.
Det lover jeg. Og…
Jeg elsker skolehistorierne,
og det her er nok min yndlingsskolehistorie.
Det var igen i 1976, så jeg var omkring 14,
og en dreng i klassen hed Gary Masterman.
Og Gary fik Tourettes syndrom.
Han måtte bande i alle sætninger.
Han fik tics. De fortalte os alt om det til klassemøde. Alle kendte Gary.
Han var en populær dreng. Flink fyr, Gary Masterman.
Men nogle gange gav hans tics mening.
Jeg glemmer aldrig til en time
med en ung kvindelig lærer, frøken Wilkie.
Hun stod ved tavlen. Hun bad om idéer til aktiviteter.
Så hun spurgte: "Simon, hvad siger du?
Ja, det er godt. Det er fint. Brian, hvad…
Ja, godt. Ja."
Og hun sagde: "Gary?" "Jeg kan fingerkneppe dig."
Og hun sagde bare: "Og I andre?"
Så pegede hun på Sean Dixon, og Sean sagde:
"Ja, jeg kan godt fingerkneppe dig."
I har været fantastiske. Godnat.
Tekster af: Else Katrine Nielsen