Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PER TAL DE CANVIAR EL MÓN
CAL
UNA MICA DE GENIALITAT
La mama em creu un miracle.
El papa diu que soc un noi especial.
Que soc una princesa.
Que soc un príncep.
La mama diu que del cel hem arribat.
El papa diu que soc el seu soldadet.
Que ningú pot pas amb mi.
T'ho ha dit el papa?
Quan em faci gran…
Podré ser soldat…
I fer-te un cop de puny.
Fes-li una altra foto al nostre àngel des d'aquest angle d'aquí.
Sé que això no es diu, però és la més maca dels que han nascut avui.
- Quin amor. - Mira la mama, tresor.
No li vomitis al germà.
- Un somriure. - Per la mama.
- No ha sortit. - Fes-ne una altra.
Has vist què ha fet?
No és molt recent?
Somriure així no és símptoma de ser molt intel·ligent?
És una delícia.
- Té intuïció. - Té astúcia.
De la resta, no el veus el més brillant?
Diré que sí tot i no ser el més normal.
La mama em creu un miracle. Diu que es nota sols amb mirar-me.
Des del dia que em van tallar el cordó,
ningú pot competir amb un miracle com jo.
La mama em creu un miracle.
Diu que soc el més gran i millor dels espectacles.
Us pot semblar cínic, però és del tot empíric.
Mai no hi ha hagut un miracle tan esplendorós, espectacular,
increïblement miraculós i extremadament fabulós com jo.
Un bebè?
No estic embarassada. Què li fa pensar això?
Ja en tinc prou. És un xarlatà.
Però si està de part.
Que és boig, vostè?
Sra. Wormwood, això és una contracció.
No és veritat. Les contraccions les tenen les embarassades.
Les que estan parint.
Estic parint un bebè!
Cada vida que ajudo a portar
em fa tenir fe en la humanitat.
Cada nova vida, un llenç sense pintar.
Encara no han patit.
I no s'han corromput.
Crear una nova vida és un fet poc probable.
L'oportunitat de viure és d'una entre milions.
El més comú de la vida és
la vida.
Però cada vida que hi ha,
cada nova vida,
és un miracle.
Miracle.
Com?
Una nena.
M'està dient que el meu fill és una nena?
Li dic que la seva filla és una nena.
Però miri el globus, doctor.
El globus diu que és un nen.
Senyor Wormwood, la seva dona ha tingut una nena
preciosa i sana, és perfecta.
És una notícia fantàstica.
Per què li passen coses dolentes a la gent bona?
¿A uns ciutadans exemplars
com tu i jo?
¿Per què, si no hem fet res dolent,
ens ha anat tot malament?
- És horrible. - És un miracle.
- És estranya. - Un miracle.
Té molt pèl i fa pudor.
I no té res penjant a baix de tot.
Cada vida és un miracle.
La mama em creu un miracle. Diu que es nota sols amb mirar-me.
Des del dia que em van tallar el cordó,
ningú pot competir amb un miracle com jo.
La mama em creu un miracle.
Diu que soc el més gran i millor dels espectacles.
Us pot semblar cínic, però és del tot empíric.
No mai hi ha hagut un miracle tan miraculós com…
La mama diu que només sé molestar.
El papa diu que soc un plom.
La mama diu que soc un poll cregut,
que gent com jo hauria de ser il·legal.
El papa diu que tanqui la boca,
que a ningú li agraden les set-ciències com jo.
La mama diu que per mi cal control de població.
El papa diu que vegi més la tele.
Tot bé, Matilda?
Sí, gràcies, senyora Phelps.
És que hauria de tancar.
És clar.
Em puc quedar mentre recull?
Volia dir que fa una hora que hauria d'haver tancat.
Ja ho he recollit tot.
Estaves tan a gust que no et volia molestar.
Però segur que els pares es moren perquè tornis a casa.
Sí, els encanta que hi sigui.
Els superencanta.
No! Quin desastre, Harry!
No l'hem portat a escola!
Si sempre està a l'escola, oi, noi?
Soc una noia i no, no he anat mai a l'escola.
- I d'on treus els llibres? - De la biblioteca.
Ara tenen llibres?
Ets un imbècil.
Jo? Tinc una empresa.
Això no és cosa meva.
No tinc prou feina amb el deute que ens has creat?
Que jo he creat?
Sí, tu. Que no ho veus?
Estem engabiats i lligats per aquest deute.
I tu vols que m'escapi com si fos
un escapista en flames.
Així que un escapista? Jo m'encarrego de la casa.
El menjar no s'escalfa sol, eh?
Hola?
- Qui coi hi ha a casa? - Això et volia dir.
És l'inspector d'educació. Ha vingut amb un pendó.
Què fem?
Aviam…
El Dr. Martin Luther King deia que una mentida no pot viure.
Sí, si mentim, ens en sortirem.
Fem cas aquest metge.
Educació a casa? Sí, exacte.
Educació a casa.
Està molt de moda.
Soc empresari i emprenedor.
Sé perfectament què està de moda.
Molt bé.
I quin tipus d'educació rep?
Doncs jo maquillo i el Harry solda.
Matilda, oi?
Soc la Srta. Honey.
Has rebut educació a casa, oi?
Hem vingut per veure si vols rebre educació en una escola.
El curs ja ha començat,
però hi ha una altra noia igual que tu
i podríeu entrar-hi alhora.
Com és?
L'escola.
De vegades pot ser una mica intensa,
però et prometo que la meva classe és molt divertida.
T'ensenyaré moltes coses d'història, música, literatura…
Literatura? Llavors hi ha llibres?
A l'escola tenim un munt de llibres. Plens d'històries.
I podràs aprendre a escriure'n un.
Què et sembla?
Miri… Escolti… Ho solucionaré.
Serà millor que marxi.
Hi havia una vegada
una nena petita
que estava atrapada.
És increïble!
Com s'atreveixen a parlar-me així?
Em multen per culpa teva.
No és culpa meva.
No m'heu portat a escola.
Doncs ara t'hi portarem. I veuràs qui és la Trunchbull.
La Trunchbull?
L'Agatha Trunchbull, directora de l'escola Crunchem.
Una dona gran, forta i que fa por.
Va anar als Jocs Olímpics. Feia llançament de martell.
I saps què acabo de fer?
He trucat i li he dit
que ets una criatura d'allò més desagradable i problemàtica.
No.
Es mor de ganes de conèixer-te.
No és just!
No està bé!
Ja li està bé, per arruïnar-nos la vida.
Sí, quina nena més repugnant.
Dos germans, abandonats,
es troben a una bruixa, o això es diu.
El seu destí, engreixar, de manera vil.
No poden escapar. Els van escriure així.
Víctimes càndides de la història.
Com el Romeu i la Julieta.
Abans de conèixer-se ja estava escrit.
L'amor, el destí i un toc d'estupidesa
els va impedir aprofitar l'avinentesa.
A voltes els finals són una mica gores.
Per què no canviar-ho? No se'ls va ocórrer?
Ens diuen que fem cas i que parem l'orella,
però a voltes s'ha de ser una mica trapella.
Si de debò creus que és injust,
no et pensis que has de fer res a disgust.
Si et quedes quiet i no fas cap ajust,
no canviarà res.
Tot i ser petit, pots fer un munt.
No deixi's que un "atura't" mai et pugui vèncer.
Si et quedes quiet i deixes que ells guanyin,
sembla que els hi diguis que creus que està tot bé.
I no està bé!
I si no està bé.
Ho has de canviar.
TÒNIC CAPIL·LAR
Amb un llamp molt petit hi pot haver un esclafit.
Pot haver-hi una guerra amb tan sols una esquerda.
Un sol esbatec provoca llampecs.
El feble de tots pot ser el més valent.
Cada dia
comença amb un tic i amb un tac.
Tota fuita comença amb un pany i una clau.
Si mai et veus atrapat i vols escapar,
no has de plorar, no has de cridar,
ja que tot i ser petit, pots fer un munt.
No deixi's que un "atura't" mai et pugui vèncer.
Si et quedes quiet i deixes que ells guanyin,
no canviarà res.
Si de debò creus que és injust,
no et pensis que has de fer res a disgust.
Si et quedes quiet i no fas cap ajust,
sembla que els hi diguis que creus que està tot bé.
I no està bé!
I si no està bé.
Ho has de canviar.
No hi ha ningú més que pugui fer-ho.
Jo i només jo puc canviar el conte.
S'ha de ser una mica trapella a voltes.
Què m'has fet als cabells?
Per què verd? Has d'anar al circ o…?
Què dius de circ?
Això que em vas dir de l'escapista.
Té els cabells verds?
No hi ha cap escapista. I ja t'he dit que no he estat jo.
Escapista… Un escapista…
Hi havia una vegada un gran escapista.
Era molt bondadós.
Un home que qualsevol nen voldria tenir com a pare.
I, un dia, es va enamorar
d'una acròbata.
ESCOLA CRUNCHEM
PROHIBIT PLORIQUEJAR
Matilda?
Hola, senyora Phelps!
Les classes no comencen fins d'aquí a una hora, no?
He vingut abans per l'emoció.
La Srta. Honey ens ensenyarà a contar contes.
Però crec que jo ja en tinc un.
Noto com si es retorcés a dintre meu.
Com si volgués sortir.
Doncs si sents això, crec que l'hauries de contar, no?
Faré llimonada.
Però potser és una mica intens.
Matilda Wormwood, em dedico a això. Crec que no tindré cap problema.
Hi havia una vegada
dos artistes de circ, els millors del món.
Ell era escapista, i podia obrir qualsevol pany.
Ella era acròbata, i era tan hàbil
que semblava que podia volar.
Es van enamorar i es van casar.
Junts realitzaven els trucs més increïbles que ningú havia vist mai.
La gent acudia de tot arreu.
Reis, reines, famosos i astronautes.
Però tot i estimar-se,
tot i tenir fama, no eren feliços.
"Tenim tot el que qualsevol podria desitjar", va dir ella.
"Però no tenim el que més volem del món.
No tenim cap criatura."
"Sigues pacient, amor meu."
Va dir ell. "Encara tenim temps.
Fins i tot el temps ens estima."
Però el temps és l'única cosa que no pot posseir ningú.
I el temps passava, i es feien grans, però…
no hi havia criatura.
La tristesa de viure sols en una casa tan gran i buida
els feia realitzar trucs cada cop més perillosos,
ja que només amb la feina podien fugir de la insofrible pena de les seves vides.
I així, van decidir fer
el truc més perillós del món i de tots els temps.
S'anomena…
Va dir l'acròbata,
anunciant l'esdeveniment a la premsa,
que escoltava sense alè aquella comesa.
La dona en flames travessant el cel,
amb dinamita al pèl,
passant sobre taurons i objectes punxants…
Rescatada per l'home de la gàbia i…
És el truc més perillós del món i de tots els temps.
És el nostre destí.
És on ens ha conduït la soledat.
I? Què passa després?
No… No ho sé.
Almenys per ara.
Han obert. He de marxar.
I la resta del conte?
L'hi conto demà.
Demà? Però demà vaig al llac.
Al llac, d'acord.
Que vagi bé l'escola.
I vigila allà dintre.
No passarà res.
Si la gent et fa coses dolentes, tu t'hi pots tornar.
Però recorda, Matilda:
un mal no es cura amb un altre.
O sí.
I així cures dos mals.
I has fet el bé.
PROHIBIT PLORIQUEJAR
També és el teu primer dia?
Sí, estic bé, però crec que l'Isaac no gaire.
I si hi anem juntes?
Sí, així l'Isaac i jo tindrem cura de tu per si…
Ja saps…
Ei, noves!
No us penseu que ara sortireu de l'embolic
per ser princeses, perquè bé sé
que no podreu escapar d'aquí.
Encara que hi poseu un munt d'esforç,
serà perdre energia.
La vida que portàveu a la història ha passat.
I a la presó jaiem.
Atrapats amb el cap cot fa segles.
Això és l'infern.
Però si ho intento, faig memòria.
De quan vivia sense pena.
De quan els dies eren bons.
I no sentia la campana a tot arreu.
Teníem curiositat
i volíem respostes com vosaltres,
però si no voleu sofrir,
escolteu-nos i també us ho ensenyarem.
Un pas en fals, noies,
i el càstig serà sever, d'allò més greu,
i si ploreu, veureu doble, no ho feu mai
i recordeu extremar la precaució.
I això?
I això? Que no ho heu sentit?
I el ziga-zaga del martell.
El ziga-zaga?
A Educació Física.
L'especialitat de la Trunchbull.
Qui sou vosaltres?
Som prefectes. Us portem a classe.
Llavors comencem a aprendre ja?
I tant que n'aprendreu.
Que bé! Jo ja em sé l'alfabet.
No sabreu l'alfabet fins que nosaltres us l'ensenyem.
No us penseu que ara
sortireu de l'embolic per ser princeses,
perquè bé sé que no podreu escapar d'aquí.
Encara que hi poseu un munt d'esforç,
serà perdre energia.
La vida que portàveu a la història ha passat.
I a la presó jaiem.
Atrapats amb el cap cot fa segles.
Això és l'infern.
Però si ho intento, faig memòria.
De quan vivia sense pena.
De quan els dies eren bons.
I no sentia la campana a tot arreu.
Teníem curiositat
i volíem respostes com vosaltres,
però si no voleu sofrir,
escolteu-nos i també us ho ensenyarem.
Un pas en fals, noies, i el càstig serà
sever, d'allò més greu, i si ploreu,
veureu doble, no ho feu mai
i recordeu extremar la precaució.
I això?
Que no ho heu sentit?
Soc conscient que alguns de vosaltres no sou a classe.
Solucioneu-ho.
Teniu cinc segons per fer-ho.
A, B, C, D, E, F, G,
- H, I, J, K, L… - Cinc…
…P, Q, R, S,
- T, U, V, W, X… - Quatre…
- Tres… - I? I? I? I? I això?
- Dos… - Lavender, Matilda, entreu.
- Un… - I el ziga-zaga del martell.
Sí, a la senyoreta Trunchbull li agrada la puntualitat.
Intenteu no fer tard. Vinga, a conèixer nous amics.
Elles són la Lavender i la Matilda.
Si alguna cosa us sembla molt difícil,
pregunteu als companys.
Us ajudaran. D'acord?
Senyoreta.
Em fa mal al cap.
No, Nigel, no és per vosaltres.
A la nit utilitzen l'aula per fer classe a adults.
S'ho deuen haver deixat.
Nigel.
Calma.
Molt bé.
Bé, qui vol posar a punt la pissarra?
- Jo! - Senyoreta Honey!
Matilda.
Ho fas tu?
Molt bé, avui ens toca llegir.
- Sí! - Que bé!
Aquest llibre és per a canalla de nou anys,
però ho esteu fent tan bé
que he pensat que ho podríem intentar.
M'agradaria que llegíssim el primer capítol.
- Eric, què és un capítol? - Un tros del llibre.
Perfecte, Eric.
El que vull és que llegiu el primer tros
i després parlarem de…
Matilda, què fas?
Doncs posar-ho a punt.
El que ha dit.
No. Em referia a esborrar-ho.
Ho has resolt?
Sí.
I he pensat que estaria bé fer-ho tot.
Tot?
Bé. Són nombres primers.
I "x" és el quadrat de la successió d'"AB".
He pensat que era part d'una seqüència.
T'agraden molt les matemàtiques?
Una mica. El que més m'agrada és llegir.
És com fer un viatge, però al cap.
Ho fas sovint?
Evadir-te de tot. Per mitjà dels llibres.
Sí, n'he llegit molts aquesta setmana.
Molts? En una setmana?
Quins llibres has llegit aquesta setmana?
Nicholas Nickleby, Jane Eyre,
Teresa dels Urbervilles, Homes i ratolins,
El senyor dels anells,
Moby Dick, Crim i Càstig,
i…
El gat Disbarat.
PROHIBIDA L'ENTRADA A MOCOSOS
DIRECTORA
No siguis ximple.
Endavant.
No et quedis allà parada, espavila.
Sí, perdoni.
Senyoreta Trunchbull, a…
A la meva classe hi ha una nena, la Matilda Wormwood, i…
Matilda Wormwood, filla del Henry Wormwood.
Un home excel·lent.
Em va advertir sobre ella.
Em va dir que era com un gra al cul.
No, directora, no crec…
No. I tant que no.
Quin és el lema de l'escola, Srta. Honey?
Bambinatun est Maggitum.
Els nens són uns mocosos.
Gràcies per advertir-me sobre aquesta.
La destruiré arribat el moment. Bon dia.
Senyoreta Trunchbull, crec fermament que la Matilda Wormwood és una geni.
Com? No.
No t'acabo de dir que és un dimoni?
Però si fa operacions de cap que jo no sabria fer amb calculadora.
I els llibres que ha llegit…
Crec que hauria de passar de curs, i anar amb els d'onze anys.
Immediatament.
I què passa amb les regles, Honey?
Em sembla que la Matilda Wormwood és
l'excepció que confirma la regla.
L'excepció?
Que confirma la regla?
- A la meva escola? - Doncs…
Veus tots els trofeus?
Veus com brillen tant a la llum del sol?
Veus com ho fan?
¿Com creus que vaig ser la campiona anglesa de llançament de martell
del 1959?
¿Creus que llavors, arribat el moment,
vaig tractar les regles amb menyspreu patent?
No, evident.
Vaig creuar el cercle? Vaig canviar de pla?
Com?
En posar-me el guix, és que vaig saludar?
És clar que no.
En començar a girar, al públic vaig mirar?
És que em vaig perdre o em vaig permetre somiar?
És que vaig polir o corregir la rotació?
És que vaig alterar la meva elevació?
En soltar el martell, com vaig grunyir?
Com feia un mes practicava sense fingir.
Cap error! Res d'això! Sense gir de guió!
Els detalls del meu joc, clars a la perfecció.
I quan el martell vaig soltar
i cap a la graderia va pujar,
em vaig deixar anar?
No.
Ho ha aconseguit! És la millor!
Si vols ser campiona de martell nacional,
ben a dins del cercle t'has de quedar.
Si vols arribar a dalt, no et cal estima ni bondat.
Però és clar que de la ratlla no et pots passar.
Canteu, nens.
Dos, tres, i…
Si vols ser campiona de martell nacional…
Bambinatun est Maggitum.
…ben a dins del cercle…
T'has de quedar.
Maggitum.
I si èxit transmetem,
per empatia o tendresa no hi ha temps.
No hi ha temps.
Els nanos de la ratlla no s'han de passar.
Canta, Jenny!
Si vols ser campiona de martell nacional…
Bambinatun est Maggitum.
Ben a dins del cercle
t'has de quedar.
Maggitum.
Circulum.
Deus!
Gloria!
Només hi ha una regla,
pel martell, la vida i l'escola.
Viure és dur, així que ànims.
No creieu que hi ha magnànims.
I de la ratlla no us heu de passar.
Au, marxa.
Wormwood.
On ets?
Et conto el primer dia d'escola?
Preferiria menjar verdura.
És oficial, soc un geni.
S'ha acabat la mala ratxa.
Avui ha vingut un home. Era enorme.
Era un os.
I l'os volia un cotxe de luxe.
Que bé! Però els ossos saben conduir?
No, no era un os de debò.
I tens un cotxe de luxe?
- En tinc dos, noi. - Soc una noia.
Un fet malbé pel davant, i l'altre, pel darrere.
L'únic que cal fer és tallar-los
i tornar-los a enganxar, i tot arreglat.
El papa ha tornat.
No és il·legal?
I no seria fer una cosa dolenta?
Què diu aquest? Dolenta?
Dolenta?
Dona'm això.
El raïm de la… Ximple!
Com pot ser, un raïm enutjat?
Com? Quina porqueria.
No hi té res a veure, el raïm.
No contestis, senyoreta.
No estic contestant!
No em contestis!
Trencaré aquest llibre ara mateix.
- No! És de la biblioteca! - Au, va.
Vinga.
Au!
Tira cap al llit! Set-ciències pedant.
Si de debò creus que és injust,
no et pensis que has de fer res a disgust.
Si et quedes quiet i no fas cap ajust,
no canviarà res.
Tot i ser petit, pots fer un munt.
No deixi's que un "atura't" mai et pugui vèncer.
Si et quedes quiet i deixes que ells guanyin,
sembla que els hi diguis que creus que està tot bé.
I no està bé!
Però recorda, Matilda: un mal no es cura amb un altre.
Tros d'ase.
"És de la biblioteca."
Bestiola fastigosa.
On és el meu barret?
Aquí, papa.
Seràs idiota.
Però com li cap? Té el cap igual que jo.
Et fa mal, Matilda?
Tenir un cervell tan gros comprimit allà?
No, la veritat és que sembla…
encaixar.
Saps fer "telecisnesi"?
Pots quan tens el cervell tan gros
que s'escapa pels ulls
i pots moure coses amb la ment.
Mireu.
Ser intel·ligent no és bo. Aquí no.
La Trunchbull no pot amb els intel·ligents. No pot.
No som aquí per aprendre?
Això no és una escola. És una presó.
No cridis l'atenció.
No la de l'Agatha.
Es diu que va estripar un nen.
S'embolicava amb plàstic per no perdre òrgans.
Això no és veritat, Bruce.
Però sí que va seure a sobre d'un nen de set anys fins fer-lo gelatina.
Va enxampar el Julius Rotwinkle menjant llepolies a classe.
El va agafar, li va donar voltes i el va llençar per la finestra.
Aviam…
Els mestres no fan això.
Els grans us volen fer por.
Por dius?
No sabràs què és la por fins que no vagis a la gàbia.
Què és la gàbia?
Hi ha un lloc on t'envien si no ets bo.
Està fet de fusta i punxes.
Tan estret que seure no pots.
I encara que així fos,
hi ha claus clavats al fons, i és millor estar dret.
Quan la porta es mou i es tanca el pany,
no veus res de nou, no et veus ni el nas.
I en cridar no saps mai si el so
s'ha sentit o si el so del teu cap s'ha arribat
a dir.
Amagueu-me.
Algú ha posat xarop a la cadira de la Trunchbull.
Creu que he estat jo, però no.
Està enganxada al seient.
Silenci!
T'espera la gàbia, noi.
Però això no està bé. Ell no ha fet res.
Fes-me cas, està perdut.
Matilda, ajuda'm, si us plau.
Per què no li has dit…?
Ja…
Quant fa d'això?
Uns vint minuts.
Per què ho dius?
Amaga't. Vinga, les jaquetes.
No li digueu on estic.
Espavileu!
Vinga!
De pressa!
Ja ve!
Calleu.
Quieta, nena!
Quina colla més insuportable de micos i bestioles
fent rebombori per tot arreu.
On és el mocós que es diu Nigel?
Allà, sota les jaquetes.
Com fa més d'una hora.
Com?
Sí.
El Nigel pateix una alteració de la son poc comuna, però crònica: narcolèpsia.
Aquesta es caracteritza
per causar a qui la pateix fatiga
i episodis de somnolència sense avís previ.
Es va quedar adormit i el vam ficar allà per protegir-lo.
Oi?
Sí!
Quin somni més estrany, mama.
Creia que…
Hola, Srta. Trunchbull.
Amanda Thripp.
Di… Di… Digui, senyoreta Trunchbull.
Què és el que dic sempre de les trenes?
Odio les trenes.
A la mare li agraden. Diu que estic maca.
Doncs la teva mare és una idiota.
Allà va!
Observin el gir!
Mare meva!
Quin llançament!
Aquí el tenim!
Sí! Encara puc!
Aneu i mireu si encara és viva, voleu?
I tu com et dius?
Matilda.
Matilda Wormwood.
Ets la Wormwood, oi?
M'agraden els nens trapella, Wormwood.
Fan un so meravellós
quan fan "clac".
Encara viu!
- I visca! - Visca!
Recorda, Wormwood, no guanyaràs mai.
T'ho promet. I una promesa és una promesa.
I va arribar el gran dia.
La dona en flames travessant el cel,
amb dinamita al pèl,
passant sobre taurons i objectes punxants,
rescatada per l'home de la gàbia.
Semblava que tot el món havia acudit a veure
l'increïble truc mortal de l'acròbata i l'escapista.
Tot ho havia organitzat…
la germanastra dolenta de l'acròbata.
Una dona aterridora que havia estat llançadora de martell.
Es deia que el seu cor fosc i sinistre
envejava l'èxit i l'amor que tenia la seva germanastra.
De sobte…
l'escapista va sortir,
però ni rastre de l'acròbata
ni del brillant mocador blanc que sempre portava.
Senyores i senyors,
nens i nenes,
la dona en flames travessant el cel
amb dinamita al pèl,
passant sobre taurons i objectes punxants,
rescatada per l'home de la gàbia
ha quedat cancel·lat.
S'ha cancel·lat perquè la meva dona…
està embarassada!
Ai, Matilda.
Silenci absolut.
No se sentia ni una mosca.
I de sobte, el públic
es va posar dempeus i va cridar d'alegria!
Tothom es va oblidar del truc
i l'aplaudiment va durar més d'una hora!
Matilda, quina meravella!
M'encanten els finals feliços.
Tothom se'n va oblidar, excepte la germanastra dolenta.
Quan el públic es va calmar, va mostrar un contracte!
Un contracte?
El contracte on vau signar que faríeu el truc.
- I el fareu, i tant! - No!
He invertit en cartells, publicitat,
menjar, lavabos…
Si torno els diners a la gent,
quin benefici em queda?
Un contracte és un contracte.
No hi ha més remei.
La dona en flames travessant el cel,
amb dinamita al pèl,
passant sobre taurons i objectes punxants
rescatada per l'home de la gàbia es farà!
I es farà avui mateix!
O tots dos anireu a la presó!
I? Què passa després?
No ho sé.
Què? Com que no ho saps?
És que em ve a ratxes.
I no et pot vindre una ratxa ara?
Crec que no funciona així.
És clar que no.
- D'on et ve tot això, Matilda? - Què vol dir?
És increïble.
Però està adquirint un caire fosc.
Doncs no li contaré res més.
No. Ni parlar-ne.
Hem d'esbrinar com acaba.
El que volia saber és si estàs bé.
Compta amb mi.
He de marxar, senyora Phelps. La meva mare m'espera.
No li agrada que no estigui amb ella.
Diu que cada segon li sembla una eternitat, així que…
Ve a buscar-te? Me la presentes?
Adeu, senyora Phelps.
Matilda, demà aniré al molí.
Molt bé, hi aniré.
Encara tens això enganxat al cap?
Ja el tinc.
Harry, deixa'm a mi.
Aguanta.
- Em fas mal! - Un moment.
ELS MILLORS DEL MÓN
Deixa'm estirar, Harry.
Ja et deixo.
Matilda.
Crec que tens una ment extraordinària.
Així que he decidit fer la meva.
A partir de demà,
et portaré llibres de més nivell.
Els podràs llegir mentre faig classe
i si tens alguna pregunta, doncs…
faré el possible per respondre't.
Què et sembla?
Matilda.
Quina abraçada més grossa.
Em deixaràs sense aire.
Quina escena més emotiva.
Fora.
Crec haver-te dit que aquesta mocosa no podia rebre cap tracte especial.
De fet, recordo haver-te informat
que aquesta marreca en particular era el dimoni en persona, oi?
No, Srta. Trunchbull, Matilda no…
M'acabes de dir "no", Jenny?
A mi?
La Matilda Wormwood és una delinqüent.
Aquest matí,
algú ha robat un tros del meu pastís de xocolata privat.
Crec fermament que tu has estat la perpetuadora, Wormwood, tu.
Tens dues opcions: admetre-ho i acceptar el càstig
o dir que menteixo i acceptar el càstig.
Pensa molt bé
les paraules que sortiran de la teva boca, Wormwood.
Jo no he ro…
Xocolata.
Bruce Bogtrotter.
Sí, senyoreta Trunchbull?
Gràcies, Maurice, poden marxar.
Descans de personal. Vinga, tothom fora.
Fora!
T'ha agradat el pastís.
Oi, Bruce?
Sí, senyoreta Trunchbull. Estava deliciós.
Molt "xocolatejat".
Ho sento moltíssim.
No.
Si has gaudit del pastís, això és el més important.
De debò?
Cuinera.
Tothom quiet!
Què passa, Bogtrotter? No tens gana?
Tranquil, l'únic que has de fer és menjar-t'ho tot.
I si aconsegueixes aquesta increïble fita, et prometo
que tot quedarà en res.
Tot sencer?
- És que estic ple. - No, d'això res.
Jo decidiré si estàs ple, perquè els delinqüents com tu
no estan plens fins que no s'acaben el pastís.
- Però… - No hi ha temps per peròs. Menja.
No me'l puc menjar sencer.
Directora, es posarà malalt.
Això ho hauria d'haver pensat abans de fer un pacte
amb el dimoni per furtar-me el pastís.
- Tot. - No pot.
- Tot. - I tant que no.
- Tot. - Explotarà!
Tot!
Tal volta un tros o potser dos, Bruce,
podria passar, però fins i tot tu
has d'admetre que el diàmetre
no és tan diferent entre ell i tu.
- Pot! - No pot!
- Ets el millor, Bruce! - Pot explotar!
És prou elàstic.
Rebentarà. Feu-lo parar.
- És fantàstic, mireu com va! - No puc mirar!
Doncs la veritat és que hem confirmat, Bruce,
el que sospitàvem: tens un cuc a dins, Bruce.
O potser la panxa com el Tardis s'eixampla
i resulta que a dins hi ha molt de lloc.
- No pot! - Pot!
- Que no pot! - Que sí!
- Ets el millor, Bruce! - B, R, U, C, E!
Bruce!
Tu no patiràs mai més cap abús pel teu enorme cul.
Et deixarà, Bruce,
amb cada mos estrenys més fort el nus.
Pensàvem que era impossible,
però s'està fent realitat.
I tot el pastís ens podem menjar.
L'hora ha arribat de la panxa fer un bon ús.
Endavant, Bruce.
Treu-te el botó, descorda't bé els pantalons.
Oh! Cap a dins!
- Bruce! - Ja ho tens.
- Bruce. - A dins!
Has de ser fort, no et pots rendir.
- Bruce! - No pot guanyar.
Vinga, Bruce, heroi nostre!
Que la xocolata sigui glòria.
Bruce!
Tu no patiràs mai més cap abús pel teu enorme cul.
Et deixarà, Bruce,
amb cada mos estrenys més fort el nus.
Pensàvem que era impossible,
però s'està fent realitat.
I tot el pastís ens podem men…
Molt bé, Brucie!
Perdoni, senyoreta Trunchbull. L'emoció del moment.
Tranquil·la, Jenny.
Aquestes coses ens passen a tots. Fins i tot a mi.
Acompanya'm, Bogtrotter.
- Com? - Ai, no t'ho he dit?
Això era la primera part del càstig. Hi ha una segona part: la gàbia.
Srta. Trunchbull, no, si us plau, és petit.
Però m'ho he menjat tot. He complit.
Això no, si us plau.
No!
Ha dit que si s'ho menjava tot, quedaria en res.
S'ho ha menjat tot. Ho ha vist tothom.
Ho ha fet davant de tots.
No pot canviar les regles.
Això no està bé. És fer trampes!
¿M'acabes de dir…
que no…
a mi?
Som-hi, Bogtrotter.
Vinga!
- No! - Ja m'encarregaré de la Wormwood.
I també de la resta d'aquests mocosos!
Si us plau, m'ho he menjat tot.
Si us plau, no, Srta. Trunchbull.
La gàbia, no.
No!
Si us plau.
No em clavi a la gàbia.
Mireu, nens, jo sempre guanyaré
i vosaltres sempre perdreu,
perquè sou dèbils, petits, diminuts
i insignificants.
Quan sigui gran,
fàcil serà arribar a les branques
on he d'arribar per pujar als arbres
on pots pujar quan ja ets gran.
Quan jo sigui gran,
podré ser tan llest com per saber
respostes a preguntes que has de saber abans de ser gran.
Quan jo sigui gran, molts dolços menjaré
de camí al treball i cada nit al llit tard marxaré.
M'aixecaré amb el sol i miraré
la tele fins tenir el cap quadrat,
però em serà igual perquè seré molt gran.
Quan sigui gran…
- Quan sigui gran… - Quan sigui gran…
Podré ser molt fort i carregar
les càrregues que has de portar
al damunt si tu ja ets algú gran.
I quan sigui gran…
- Quan sigui gran… - Quan sigui gran…
Seré valent i espantaré els monstres
que de nit s'amaguen sota el llit
com fa tothom que és gran.
I quan sigui gran,
molts dolços menjaré
i jugaré a jocs que mama diu
que no són divertits.
I m'aixecaré
amb el sol i em passaré
tot el dia estirada al sol
i no em cremaré perquè ja seré gran.
Quan sigui gran…
Quan sigui gran,
seré valenta i espantaré
els monstres que s'amaguen sota el llit
com fa tothom que és gran.
Quan sigui gran…
Si de debò creus que és injust,
no et pensis que has de fer res a disgust.
Si et quedes quiet i no fas cap ajust,
no canviarà res.
Quan sigui gran…
M'he vist atrapada en aquest conte,
però no és que s'hagi acabat la història.
Si crec que el final no té escapatòria,
sembla que els hi digui que crec que està tot bé.
Senyora Phelps, on és la secció de revenges?
No tinc secció de revenges. T'està molestant algú?
Perquè el millor que pots fer és dir-ho.
De seguida. El pitjor que pots fer: callar.
Avisa la mestra. O millor, la directora.
Crec que ja tinc el següent tros.
Però ja l'aviso.
Comença l'acció.
A espai, l'acròbata li va lligar el canell al seu marit amb el mocador blanc.
Ens donarà sort, amor meu.
Llavors, li va fer una abraçada molt grossa.
Tant que quasi el deixa sense aire.
I es van preparar
per fer el truc més perillós que s'havia intentat mai.
El gran escapista havia de treure's les cadenes,
sortir de la gàbia
i salvar la seva dona en dotze segons.
Si no, volaria en mil bocins!
En engegar-se el detonador, l'acròbata va saltar!
Un segon, dos segons… El públic contenia l'alè.
I ella volava per sobre dels taurons i dels objectes punxants.
Tres segons, quatre segons…
La germanastra observava amb malícia.
Cinc segons, sis segons…
L'escapista mirava la seva dona mentre lluitava amb les cadenes.
Sabia que amb un sol error
perdria la seva dona i la seva criatura.
Set segons. I, de sobte…
Ella es va soltar!
L'escapista va estirar el braç tot el que va poder
per rescatar la seva dona i la criatura.
- Vuit segons. - No puc mirar.
Nou segons, deu segons i…
I…
I… Onze segons.
Va agafar la dinamita i la va llençar ben lluny!
Visca! Llavors el conte té un final feliç.
No.
No és així.
No! Què li va passar? Va sobreviure?
Es va trencar tots els ossos.
Excepte els de les puntes dels dits petits.
Va aconseguir viure fins poder tenir la criatura.
Però l'esforç va ser molt gran.
Estima la nena.
Estima la nostra filla amb tot el cor.
Ella és el que sempre hem volgut.
Llavors va morir.
Però, després,
tot va empitjorar.
Què? Més encara?
Lamento dir que sí.
L'escapista era tan bondadós
que no va culpar mai la germanastra per tot el que havia passat.
De fet, li va demanar que visqués amb ells per ajudar-lo amb la nena.
No! No li demanes que visqui amb tu.
Era molt cruel amb la nena.
Li feia netejar tot el dia i li cridava:
"Neteja el terra i em portaré bé!"
I quan la nena el netejava, era més cruel encara.
Perquè era una mentidera!
Odio les mentides.
I tot això en secret, perquè l'escapista no sospités res.
I així la nena es va criar amb la més dolenta, cruel
i horrible de totes les tietes del món!
Truquem a la policia!
Senyora Phelps.
Només és un conte.
Què?
Sí, és clar.
Un conte.
És que ho contes com si fos real.
Tens un cap, Matilda…
Pels teus pares serà com si els hagués tocat la loteria.
Ui, ja ho crec.
Sempre ho diuen.
De fet, diuen:
"Estem tan orgullosos de tu que és com si ens hagués tocat…"
Bé, he de marxar.
És com si ens hagués tocat la loteria!
Com?
Jo?
Tu? No, tu ets com menjar mocs.
Series com guanyar porqueria, noi.
Soc una noia.
Com ho has fet, Harry?
Saps el forçut aquell?
Doncs té altres amics forçuts.
I estan tots forrats.
I tots volien cotxes de luxe.
Jo només tenia quatre trastos amb més de cent mil quilòmetres.
Així que vaig fer el que faria qualsevol empresari com cal.
Què?
Agafar un tornavís,
enganxar-lo al comptaquilòmetres i pegar voltes en sentit contrari.
Vaig posar els comptaquilòmetres a zero,
i he venut els cotxes a aquells idiotes i hem aconseguit…
Diners!
Però els has enganyat!
Com dius?
Que els has enganyat. Això que has fet no està bé.
Ets un mentider!
Quina desvergonyida!
Són els llibres, Harry. Els llibres i els contes.
Ah, sí?
Els llibres?
Saps què faré demà?
Aniré a la biblioteca aquesta
i li diré a aquella bruixa que no et deixi tornar a entrar.
Què?
Sempre et claves on no toca.
Tros de cria fastigosa!
Aquella nit, la filla de l'escapista es va adormir plorant.
No va dir mai res del que li feia la tieta dolenta.
No volia fer patir més el seu pare.
Però amb això només va aconseguir que la tieta fos més cruel.
Fins que un dia va explotar.
Sempre et claves on no toca!
Tros de cria fastigosa!
La va llençar a un soterrani,
fosc i brut, la va tancar i va marxar.
Però aquella nit, l'escapista va arribar abans a casa.
I quan va sentir la seva filla plorar,
va obrir la porta d'un cop.
Ja està.
Soc aquí, tresor meu.
No ploris,
ja no més.
Eixuga't els ulls, tresor meu.
Perdona'm,
no volia pas deixar-te.
Ja està, tresor meu.
Ara no temis.
Res no et farà mal.
Ja està.
Tant m'ha posseït la pena que m'he oblidat del més important?
T'estimo moltíssim, filla.
Em passaré la vida compensant-t'ho.
Ja està, papa.
Estic bé, papa.
No ploris.
Va, que t'eixugo els ulls.
Perdona'm.
Papa, perdona'm.
No volia pas deixar-te.
No volia pas angoixar-te.
- Si us plau, ja està. - Ja està.
- Estaré bé si tu ets amb mi. - Ara no temis.
- Res no et farà mal. - Res no em farà mal.
- Ja està. - Ja està.
Però quan la nena es va adormir,
l'escapista va començar a pensar en la germanastra dolenta
i una ràbia immesurable es va apoderar del seu noble cor.
És un dimoni! És un monstre!
Fer mal a criatures?
La gran crueltat de la tieta s'arremolinava dins d'ell.
Cada vegada més, i va esdevenir una tempesta de ràbia
que el seu cap no va poder contenir.
I aquell va ser l'últim cop que la nena el va veure.
Perquè no va tornar a casa. Mai més.
Saps fer "telecisnesi"?
Pots quan tens el cervell tan gros
que s'escapa pels ulls
i pots moure coses amb la ment.
GUANYADORA 1
Matilda. Això és per tu.
Gràcies.
Matilda. Té.
Fa superbon dia avui, oi?
- Lavender, què passa? - Ets una heroïna.
Té, Matilda.
Un vegetal, Stephanie? De debò?
Una heroïna?
Sí. Ets la líder de la revolta.
- Quina revolta? - Vas dir "no" a la Trunchbull.
Això no ho havia fet mai ningú.
Ets la líder de la revolta.
Vas dir "no" a la Trunchbull.
Això no ho havia fet mai ningú.
Ens divertim una mica?
Sí!
Divertir-se?
Ho he sentit bé?
La nostra feina no és fer les coses divertides.
No som aquí per donar ales ni promoure res d'això.
Som aquí per destrossar-los
fins que pari el rebombori.
La veritat és que no… No crec que…
Cre… Cre… Creus, Jenny, que… Que… Que a algú li importa?
Aquesta classe està plena de rebels.
I n'han d'aprendre.
Agafeu les coses de gimnàstica i canvieu-vos de camí.
Saps, Jenny?
Per poder ensenyar els nens, primer hem de doblegar…
els nens.
L'escola s'està empudegant.
Calla, mocós! Estic parlant!
Fa olor d'una pudor infernal.
Només la noten nassos fins,
però jo la conec molt bé.
És l'olor de revolta, la dissidència està present.
I podeu apostar que aquesta directora
veu aquesta olor empipadora
olorosament insultant.
I per evitar que s'escampi més,
una classe de gimnàstica farem.
Acabaré amb la revolta insignificant.
Som-hi, mocosos!
Ja me n'encarrego jo, Jenny!
L'olor de revolta dels porus surt,
i a gimnàstica la suareu.
En un tres i no res la pesta oloraré
de còmplices i rates.
Abans que una mala herba creixi
has d'arrencar-la de soca-rel.
Abans que el cucs es facin grans
ho hauràs de netejar
i treure tot el fang!
Un tuf insurgent, una olor patent,
pudor de protesta adolescent.
Desafiaments, bravada de cop,
i una pesta d'anarquia present.
I ja, en cansar-vos, dimonis,
us haureu cagat damunt.
Si amb disciplina us tractem,
allò podrit arrencarem.
AGATHA, 0. MOCOSOS, 0
Disciplina, disciplina, per qui no escolta,
per cries que no descansen i que a més no callen.
Que parlen i murmuren, es queixen i molesten.
Tot això, amb disciplina, solucionem.
Més hem d'insistir en disciplina i rigidesa,
i evitar persistentment l'anarquia més rebel.
El temps dilapidat consentint-los i fent-los costat
és un disbarat, disciplina!
Les queixes i els plors, les baves i els gargots,
els "vull un mocador!" són fàcils de resoldre.
No hi ha una fórmula fantàstica per ser una mestra màgica.
Disciplina! Disciplina! Disciplina!
Un tuf de rebel, revolta patent,
pudor de protesta adolescent.
Resistència present, olor dissident.
Pesta de moralitat podrida.
Quina estrella!
L'Agatha Trunchbull ho ha tornat a fer!
Quina atleta! Quina campiona!
Pensa en un món sense nens.
Tanca els ulls, pots somiar.
Pensa-ho, vinga, hi ha pau i quietud.
Un riu avançant.
Ara pensa en un bosc i una casa.
I a dins de la casa hi ha
un lloro dit Marc, quin nom més estrany,
i pot fer avionets de paper.
I a més diu: "No deixis marxar els cavalls.
No deixis que se'n vagin lluny.
Si pots avançar, t'estaran esperant.
I diran "hi", "hi".
"Hi".
És boja.
I, com deia abans,
el mocós pudent ja ha parlat.
Heu vist res més repel·lent?
¿Heu olorat res tan fastigós
com el tuf de rebel?
Revolta patent.
Olor d'insubordinats.
Resistència latent.
Dissidència present.
I fins que no us rendiu, no pararé.
Aquesta revolta aturaré.
I bona disciplina aplicaré.
I així amb la pudor…
acabaré.
Vinga, cap a fora.
Això no és educar!
Això és ser cruel.
Ser cruel? Sí, òbviament.
Vinga.
Ja has dit tu que ens divertiríem.
Però això no és divertit!
Senyoreta Honey, ets patètica!
Ets dèbil.
I, a més, xopa.
De fet, ets…
una fastigosa i repel·lent…
salamandra.
Tu!
No! Què? Jo?
No! Jo no he sigut! Jo no sabia res!
No li les arrenqui!
Tinc molt clar, senyoreta Honey,
després d'anys d'experiència,
que les orelles dels nens no es poden arrencar.
Però sí estirar.
Si us plau!
Deixi'l anar!
Assetjadora horrible i estúpida!
Com t'atreveixes?
No pots romandre en aquesta escola.
Ets una endimoniada.
Acabaré amb tu. T'aniquilaré.
T'estriparé, senyoreta.
No sé si has pensat, però jo sí,
que quan penses "vermell", per cas,
no es pot saber si "vermell" és igual per tu
que per mi quan algú diu "vermell".
I com és, si viatgem gairebé a la velocitat de la llum,
i tenim una llum, aquesta llum
s'allunya de nosaltres a la velocitat de la llum.
I potser és lògic, però el que vull dir
és que no sé si el que em passa pel cap
és diferent del que els hi passa als companys.
Aquestes respostes que em venen a voltes.
Aquestes històries que s'escriuen soles.
I quan tothom crida, com si els hi agradés,
jo escolto el soroll com si no hi hagués res més.
Tant de bo s'aturessin, la mare i el pare.
Tant de bo s'aturessin, els relats i els contes.
I ho sento, crec que no m'estic explicant,
però això es fa ira i la ira llum es fa.
I és una cosa que se sol aturar,
però avui no és el cas: hi ha tensió i hi ha crits
i el cor em batega,
la vista s'engega,
i de cop tot esdevé…
calma.
Tot calla, però hi ha cert soroll.
És com la sensació
de sentir d'un bon llibre girar el full.
O parar quan passeges pel bosc.
Calma.
Tot calla, però hi ha cert soroll.
És aquesta sensació
tan genial de jaure al llit cap avall.
Com sentir-te el cor a la ment.
I aquesta gent de la vora
la boca mouen,
però els mots que formen
no m'afecten, ja no.
I hi ha calma.
I jo estic bé.
Com si hagués marxat…
Ets una serp endimoniada.
…de la tempesta, al cor.
La revolta s'ha acabat.
T'has escapat de l'infern.
Em sents? T'estriparé.
Tros de cria immunda, fastigosa, imbècil…
Qui ha estat?
Tot bé, senyoreta Trunchbull?
Ai, mare, la salamandra!
La tinc per dins de la roba.
La tinc per dins!
Tinc una salamandra per dins de la roba!
Bé. Això ha estat estrany.
Vinga, tothom a classe.
I, si us plau, estigueu tranquils la resta del dia.
Matilda.
Li he d'ensenyar una cosa.
Miri, Srta. Honey.
Matilda, si la Srta. Trunchbull veu…
Vostè miri, si us plau.
- Hem de marxar abans que… - Esperi.
L'he mogut amb els ulls.
Soc rara?
Vols que prenguem un te?
No, per allà, no. Per aquí.
Què creu que em passa? Als ulls.
Quina sensació has tingut?
Com si bombollegés.
Però era una sensació bona.
Sensació bona.
Molt bé. Aviam…
No en sé gaire, jo, però no crec que ningú en sàpiga gaire, de bombolleig.
Tot i això, crec que et passa per la ment brillant que tens.
Vol dir que no m'hi cap el cervell?
I que se m'escapa pels ulls?
Doncs sí. Això és exactament el que volia dir.
Ja hi som.
On som?
Ostres.
Sí que cobren poc, les mestres.
Doncs sí, la veritat.
Però jo soc més pobre que la majoria.
El meu pare va morir quan jo era petita.
Es deia Magnus. Era molt bondadós.
Però quan va faltar,
la meva tieta va esdevenir la meva tutora
i ni t'imaginaries com de dolenta i cruel era.
Quan em vaig fer mestra, em va ensenyar una factura.
Hi havia apuntat tot:
les bossetes de te, les despeses de gas, totes les llaunes de menjar…
Em va fer signar un contracte perquè li ho tornés tot.
De debò?
Fins i tot va fer un paper que deia que mon pare li donava la casa.
Però el Magnus ho va fer, això? Li va donar la casa sense més ni més?
Doncs sempre m'ha semblat sospitós.
Ella em va contar que va patir un accident, però…
Creus que va ser ella!
No ho sé segur.
Jo només sé que pels abusos que vaig patir per part seva soc…
patètica.
Llavors un dia vaig trobar aquesta caseta.
M'hi vaig enamorar.
Li vaig suplicar a l'amo que em deixés traslladar-m'hi.
A ell li semblava una bogeria,
però em va dir que sí i…
I per això viu aquí.
Aquest sostre em protegeix de la pluja.
Aquesta porta manté fora el fred.
En aquest terra dempeus em puc mantenir.
Aquí sec i preparo classes.
Allí dorm i puc somniar de nit.
I aquí, ja ho deus saber,
és on prenc el te.
No és gaire, però és suficient per mi.
No és gaire, però és suficient…
Però té la casa del seu pare. Té tot el que li pertany.
Aquí tinc dibuixos macos.
A la finestra veig el canvi d'estació.
Aquí puc llegir.
I em puc alliberar.
I quan fa fred a fora, por no tinc.
Tot i haver un vendaval,
em puc escalfar amb una petita, però bona llar.
I en cap altre lloc preferiria ser-hi.
No és gaire, però és suficient per mi.
Perquè és la meva llar.
És la meva llar.
No és gaire, però és suficient per mi.
És la meva llar.
No és gaire, però és suficient…
- Ja està. - I quan fa fred a fora…
- No ploris. Soc aquí, tresor meu. - …por no tinc.
Tot i haver un vendaval…
- No ploris. - …em puc escalfar…
- Eixuga't els ulls, tresor meu. - …amb una petita, però bona llar.
- Perdona'm… - Tot i ser hivern a fora…
- …no volia pas deixar-te. - …no em fa patir.
- Sé que tot allò que em cal… - Sé que has patit.
…és aquí.
No és gaire, però és suficient per mi.
No és gaire, però és suficient…
per mi.
D'on ha tret aquest mocador?
Era del meu pare.
La mare l'hi va donar abans de morir.
- Era a… - Acròbata.
Sí, això, era…
Com… Com és que ho saps?
- I el meu pare era es… - Escapista.
Matilda, com ho saps, això?
Eren els seus pares, llavors.
Com? Qui?
La gent del meu conte.
Creia que m'ho inventava, però no.
És vostè! És la seva vida!
Senyoreta, qui és la seva tieta?
La veritat, Matilda, és que era la germanastra de la meva mare.
La Trunchbull!
Un contracte és un contracte!
Matilda.
Matilda, escolta'm!
Oblida tot això. Has d'anar amb molt de compte.
La Trunchbull s'ha sentit humiliada i és capaç de fer coses terribles.
No li tinc por.
Doncs li n'hauries de tenir. És perillosa.
Jo també.
Així que "rics".
Així que "ossos".
- Així que "geni". - Què passa?
Fes les maletes, marxem.
On? Per què?
¿Recordes els idiotes grandots
als que aquest imbècil va vendre aquells trastos?
Au, va, amor.
Doncs resulta que eren de la màfia!
I que no eren tan idiotes.
M'han donat 24 hores per tornar-los els diners.
Però algú ja se'ls ha gastat!
Demà em donen els passaports. Així que et passarem a buscar.
I què passa amb la senyora Phelps, la Lavender, el Nigel i l'Amanda?
- I la Srta. Honey? - Te n'oblides!
A partir de demà, no els veuràs més!
MATILDA, ESTIC A LA FIRA TORNO DESPRÉS. COM SEGUEIX EL CONTE?
EM SAP GREU, SENYORA PHELPS
POTSER NO TOTS ELS CONTES TENEN UN FINAL FELIÇ
Ahir, al bosc, va tenir lloc un acte de vandalisme.
N'esteu veient les conseqüències.
Si em trenqueu les joguines, jo us trenco les vostres.
La classe de la Srta. Honey al menjador, ja.
Som-hi. Tranquil·litat.
Nens…
¿Com he de ser la vostra directora
si no us dono una por terrible?
Si als més petits no se'ls escapa ni una mica de pipí en veurem, llavors…
estic fracassant com a educadora.
Bé…
Avui farem un examen d'ortografia.
I qui faci un sol error
se n'anirà a la gàbia.
No ho pot fer, això!
Ah, no? Per què?
¿Perquè ahir va…
haver-hi un incident, vols dir?
Doncs tinc una gàbia sorpresa!
Tu!
Lletreja la paraula… Aviam…
Salamandra.
S, A, L, A, M, A, N, D, R, A. Salamandra.
Com?
Com ho saps?
Per la senyoreta Honey. És molt bona mestra.
Ximpleries!
La senyoreta Honey és massa tova
com per ser bona en res.
Tu!
Lletreja això que sou tots.
Lletreja "revoltosos".
Revoltosos: R, E, V, O, L, T…
…O, S, O, S. Revoltosos.
No facis trampes, trenetes!
No fa trampes! Lletreja la paraula.
Els hi ensenyo amb estima, paciència i respecte.
Com t'atreveixes a dir aquestes paraules a la meva classe?
Tu, mocosa.
Aixeca't i lletreja…
"amchellakamanialseptricolistimosis".
Aquesta paraula no existeix.
Lletreja o a la gàbia. I ja et dic que hi ha lletres mudes.
A…
M…
C…
H…
E…
L…
A…
Ai, filla…
K…
Em sap greu, hi havia una "v" muda.
Te'n vas a la gàbia!
Gat!
G, A, F. Gat!
M'he equivocat, senyoreta. M'ha d'enviar a la gàbia també.
- Com? - Gos: D, Y, P. Gos.
A mi, també.
Taula: X, A, B, F, Y.
A mi, també.
No ens pot enviar a tots a la gàbia. Plàtan!
G, T, A, A, B, L!
Prou!
He estat fent feina!
Una gàbia per tots i cadascú de vosaltres.
Al terra!
I ara que ja hem acabat l'examen,
us informo que tots
i cadascú de vosaltres ha suspès.
Veureu, hi ha guanyadors i perdedors
en aquest món, nens.
I jo soc una…
El guix!
Mireu, el guix!
"Agatha.
Soc el Magnus.
Torna-li a la meva Jenny
la casa."
Qui està fent això? Qui? Digueu-m'ho!
No és ningú. És un fantasma!
"I marxa!"
No.
"O si no,
acabaré amb tu
com tu
vas acabar amb mi!"
Us penseu que soc imbècil?
És un truc barat! Com els que feia el Magnus!
No em podeu fer mal, a mi!
Jo sí que us faré mal!
No!
No.
No pot ser el Magnus. No pot ser.
Mira! Matilda!
Ho veus? No penso marxar!
No. Atura't!
Què m'estàs fent als cabells?
Trenes? No!
No!
Odio les trenes!
Ja n'hi ha prou! T'ho ordeno!
Deixa'm anar!
S'ha acabat.
Ara l'escola és meva.
Fuig.
No tornarà a prendre el millor de mi.
No tornarà a no fer-me sentir lliure.
I no oblidarem el dia que vam lluitar
pel dret a ser una mica trapelles.
No tornarà a tancar la gàbia mai.
No tornarà a molestar i…
no tornaré a dubtar
que la mama em creu un miracle.
Sí!
No tornarem a viure tancats.
No tornarem mai a dubtar.
Els nens de la revolta, vivint en temps revolts.
Revoltem les nostres rimes. També les nostres cançons.
Els nens de la revolta serem fins que acabem
amb la Trunchbull picant sola, fem revoltes!
Els nens de la revolta, vivint en temps revolts.
Revoltem les nostres rimes. També les nostres cançons.
Els nens de la revolta serem fins que acabem
amb la Trunchbull picant sola, fem revoltes!
Una horda cridanera esdevindrem!
Agafeu els pals i espases ja tindrem!
I ignorats mai més serem!
I on guarden el guix sabrem!
Dibuixos a les pissarres farem!
No és temps de bromes. Fem revoltes!
Podem lletrejar com vulguem.
Si tots ho fem malament, està bé.
Tothom! T, O, T, M.
Una mica trapelles!
De la ratlla no ens hem de passar,
però si ningú no fem cas,
a la Trunchbull farem callar.
Agafa el martell i a pastar!
Ens pots creure dèbils, però som forts.
Ens pots creure farts, però no.
Perquè al final has anat massa enllà.
I ara no ens pots parar.
- F, E, M, R, E, V, O, L, T, E, S. - Temps revolts!
- R, E, V, O, L, T, E, M. - Rimes!
- T, A, M, B, É. - Cançons!
Els N, E, N, S de la R, E, V, O, L, T, A.
Ja és massa tard per tu, fem revoltes!
Els nens de la revolta, vivint en temps revolts.
Revoltem les nostres rimes. També les nostres cançons.
Els nens de la revolta serem fins que acabem…
Ja és massa tard per tu.
Per tu!
Els nens de la revolta, vivint en temps revolts.
Revoltem les nostres rimes. També les nostres cançons.
Els nens de la revolta serem fins que acabem…
Ja és massa tard per tu, fem revoltes!
MOTORS WORMWOOD
Som-hi!
Marxem, noi! Que fem tard.
És una no… Diu que marxen?
Marxem, sí. Ens mudem.
L'avió surt d'aquí a 40 minuts.
Ei! Ja et pots acomiadar!
No, Matilda, no marxis!
No marxis!
- No ens deixis! - No!
No hi puc fer res.
REVOLUCIÓ
Gràcies.
Vinga.
Espavila, que marxem.
Vinga, amunt.
I on sec?
Que vagi al darrere, Harry. Escala bé.
No el podem posar allà darrere.
Deixin la Matilda amb mi.
Sr. Wormwood, m'encantaria fer-me càrrec de la Matilda.
Com diu?
Si ella vol quedar-se amb mi, és clar.
Tindria cura d'ella, la tractaria amb amor i respecte, i…
I ho pagaria tot jo.
Què et sembla, Matilda?
- Un moment. - Harry!
Vol que deixem la nostra filla aquí amb vostè?
Què acabes de dir?
Que perdrem l'avió!
Acabes de dir "filla"?
Si ella vol.
I? Vols?
Vols quedar-te aquí amb la Srta. Honey?
Sí.
Sí que vull.
I vostè vol tenir cura d'ella?
Sí que vull.
No tenim gaire espai.
Sí.
Sí, d'acord.
Sí.
Gràcies.
Harry!
Si us plau!
Mira què ha fet!
Quina meravella.
- I visca! - Visca!
Tenia ben clar
que no escaparia mai
d'allò escrit per mi.
No veia un altre camí.
Només hi havia núvols que al meu davant voltaven.
Però un dia els ulls vaig obrir
i en mirar el cel vaig descobrir
que era blau a morir.
I al meu costat, hi eres tu.
Ben ferma hi eres, allà.
I m'agafaves la mà.
Tenia ben clar…
- Tenia ben clar… - …que no podria mai trobar…
- …que no podria mai trobar ningú. - …ningú en qui confiar.
I tenia ben clar…
- Tenia ben clar… - …que amb la vida has de bregar…
- …que no hi hauria ningú més. - …sense ningú més.
- Però un dia els ulls vaig obrir… - Però un dia els ulls vaig obrir…
…i en mirar el cel vaig descobrir
- que era blau a morir. - …blau a morir.
- I al meu costat, hi eres tu. - I al meu costat, hi eres tu.
- Ben ferma hi eres, allà. - Ben ferma hi eres, allà.
I m'agafaves la mà.
ESCOLA CRUNCHEM
- Estaves fent-me costat. - Estaves fent-me costat.
LA GRAN ESCOLA FELIÇ
- Ben ferma hi eres, allà. - Ben ferma hi eres, allà.
- Canviant el meu conte per mi. - Canviant el meu conte per mi.
- M'enfronto a les pors i ets aquí. - M'enfronto a les pors i ets aquí.
- Caic i em tornes a aixecar. - Caic i em tornes a aixecar.
DIRECTORA
- Quan el cel es va aclarir… - Eres aquí.
I m'agafaves la mà.
- Les portes em vas obrir. - Les portes em vas obrir.
- I amb tu vaig arribar… - Vaig arribar…
…a poder veure uns altra versió…
EL NEN "TELECISNÈSIC"
…de mi.
I m'agafaves la mà.
Estaves fent-me costat.
Ben ferma hi eres, allà.
Canviant el meu conte per mi.
I m'agafaves la mà.
Estaves fent-me costat.
Ben ferma hi eres, allà.
Canviant el meu conte per mi.
I m'agafaves
la mà.
Subtítols: Teresa Pitarch Porcar