Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫כדי לשנות את העולם‬
‫נדרשת‬
‫מעט גאונות‬
‫"אימא אומרת שאני קסום‬
‫"אבא אומר 'בחורון קטן מרשים'‬
‫"אני נסיכונת‬
‫"ואני נסיך‬
‫"אימא אומרת 'הנה צמד מלאכים'‬
‫"'אבא אומר שאני חייל פצפוני‬
‫"אין גיבור כמוני בעולם‬
‫"אבא כבר הודיע‬
‫"כשלגיל אגיע‬
‫"אהיה חייל מצדיע‬
‫"ואתן לך אגרוף‬
‫"תצלמי צילום נוסף של מותק,‬ ‫יש לי כאן זווית טובה‬
‫"אולי אסור לומר זאת,‬ ‫אין ספק שהיא הכי יפה‬
‫"אלופה‬ ‫-היי קושקוש, הנה אימוש‬
‫"אל תפלוט שוב על אחיך‬
‫"חיוך לאימא‬ ‫-חיוך לאימא‬
‫"היא מצמצה‬ ‫-כזו קטנטנה‬
‫"היי, תראי מה הוא יכול!‬
‫"הרי הוא רק נולד אתמול‬
‫"חיוך כזה ודאי קורה לבעלי IQ גדול‬
‫"היא יפיופונת‬
‫"תינוקת‬ ‫-מקסימונת‬
‫"לי נראה שהוא חכם יותר היום‬
‫"נראה שהוא עומד לנאום‬
‫"אימא אומרת 'מקסימה שלי'‬ ‫מבט אחד עליי וזה כבר ברור‬
‫"מרגע שנחתך חבל הטבור‬
‫"לא הייתה שאלה שאין עוד בעולם כמותי‬
‫"אימא אומרת 'מקסימה שלי'‬
‫נהדרת! מסנוורת! מדהימה שלי!‬
‫"הציניות לא במקומה כי האמת העירומה‬
‫"שלא הייתה עוד מדהימה, מהממת, מסנוורת‬
‫"והכי כאן מדוברת‬ ‫תופעה קסומה כזאת שהיא אני"‬
‫תינוק?‬
‫אני לא מצפה לתינוק. למה שתחשוב ככה?‬
‫אני לא מקשיבה לזה, אלו שטויות.‬
‫אבל את עומדת ללדת.‬
‫יצאת מדעתך?‬
‫גברת וורמווד, יש לך צירים.‬
‫אין לי צירים! צירים זה לנשים בהיריון‬
‫שיולדות תינוקות!‬
‫אני יולדת תינוק ארור!‬
‫"כל תינוק שאביא אל העולם‬
‫"מחזיר אמון בבני אדם‬
‫"תינוק חדש הוא קנבס על מסגרת‬
‫"שעדיין לא צויר‬
‫"והנפש עוד זכה‬
‫"כל תינוק חדש הוא הפתעה שאין שנייה לה‬
‫"כל פעם שזה קורה זה מרגש אותי מאוד‬
‫"כי מה שהכי חשוב‬
‫"זה לחיות!‬
‫"בשבילנו כל לידה‬
‫"ותינוק חדש‬
‫"זה פשוט עוד נס‬
‫"פשוט עוד נס"‬
‫מה?‬
‫בת.‬
‫כלומר, הבן שלי הוא בת?‬
‫כלומר, הילדה שלך היא בת.‬
‫כן, אבל הבלונים, ד"ר.‬
‫- זה בן -‬
‫על הבלונים כתוב "בן".‬
‫מר וורמווד, אשתך ילדה בת מקסימה, בריאה,‬
‫ומאושרת. היא מושלמת.‬
‫אלה חדשות נפלאות.‬
‫"רק דברים רעים קורים לנו‬ ‫רק לנו‬
‫"אזרחים כל כך טובים‬ ‫כמו‬
‫"שנינו פה‬
‫"אנחנו לא עשינו רע‬
‫"אבל קרה דבר נורא‬
‫"זוועה ממש‬ ‫-מקסימה‬
‫"כיעור כזה‬ ‫-מקסימה‬
‫"דבר שעיר, דביק עם ריר‬
‫"ואין סימן בכלל לבולבולון‬
‫"כל תינוק חדש הוא נס ממש‬
‫"אימא אומרת 'מקסימה שלי'‬ ‫מבט אחד עליי וזה כבר ברור‬
‫"מרגע שנחתך חבל הטבור‬
‫"לא הייתה שאלה שאין עוד בעולם כמותי‬
‫"אימא אומרת 'מקסימה שלי'‬
‫"נהדרת! מסנוורת! מדהימה שלי!‬
‫"הציניות לא במקומה כי האמת העירומה‬
‫"שלא הייתה עוד מדהימה,‬ ‫לא הייתה עוד מדהימה…"‬
‫- מטילדה – המחזמר -‬
‫"אימא קוראת לי 'תולעת מגעילה'‬
‫"אבא עדיין בשוק‬
‫"אימא קוראת לי 'חיידק של מחלה'‬
‫"ילדים כמותי נוציא מחוץ לחוק‬
‫"אבא אומר לי לסתום ת'פה בכוח‬
‫"אף אחד לא רוצה פיקחית כמותי‬
‫"אימא גם טוענת שילודה צריך למנוע‬
‫"אבא אומר שאסור לקרוא ספרים"‬
‫הכול בסדר, מטילדה?‬
‫כן, תודה, גברת פלפס.‬
‫העניין הוא שאנחנו די סגורים.‬
‫אה, כן.‬
‫אני יכולה להישאר בזמן שתקפלי?‬
‫כשאני אומרת "די", הכוונה לפני שעה.‬
‫כבר קיפלתי.‬
‫נראית כל כך שלווה שלא רציתי להפריע לך.‬
‫אבל אני יודעת שההורים שלך‬ ‫מתים שתחזרי כבר הביתה.‬
‫כן, הם מתים על זה שאני בבית.‬
‫ממש מתים על זה שאני בבית.‬
‫אוי, לא, זה אסון, הארי!‬
‫שכחנו לשלוח את זה לבית הספר!‬
‫הוא הולך לבית הספר כח הזמן, לא, בן?‬
‫אני בת, ולא. אף פעם לא הייתי בבית הספר.‬
‫אז מאיפה כל הספרים האלה?‬ ‫-מהספרייה.‬
‫מה, יש שם ספרים עכשיו?‬
‫אוי, אתה כזה אידיוט!‬
‫מה, אני? יש לי עסק לנהל.‬
‫אני לא אמור לדאוג לפרחחים.‬
‫אין לי מספיק לחץ‬ ‫עם כל החובות שהכנסת אותנו אליהם?‬
‫אני?‬
‫כן, את. את לא מבינה?‬
‫אנחנו לכודים בשלשלאות של חובות.‬
‫ואת מצפה ממני לברוח כאילו אני איזה‬
‫אסקפולוג ארור!‬
‫אסקפולוג, מה? לי יש בית שלם לנהל.‬
‫אוכל לא נכנס למיקרוגל לבד.‬
‫שלום?‬
‫מי זה, לעזאזל?‬ ‫-זה מה שרציתי להגיד לך.‬
‫מפקח בית הספר פה.‬ ‫הוא בחדר האוכל עם איזו מופקרת.‬
‫מה נעשה?‬
‫ובכן…‬
‫ד"ר מרטין לותר קינג אמר פעם,‬ ‫"שקר לא יכול לחיות".‬
‫כן, פשוט נשקר לו.‬
‫כמו מה שהרופא אמר.‬
‫חינוך ביתי, כן.‬
‫אנחנו עושים חינוך ביתי.‬
‫זו הצעקה האחרונה.‬
‫בגלל שאני איש עסקים ויזם,‬
‫אני מבין צעקות.‬
‫אוקיי.‬
‫ואיזה מין חינוך היא מקבלת פה?‬
‫אני מלמדת איפור והארי מלמד ריתוך.‬
‫מטילדה, נכון?‬
‫קוראים לי מיס האני.‬
‫אז את בחינוך ביתי, נכון?‬
‫תהינו אם תרצי להתחנך בבית ספר.‬
‫השנה התחילה לפני כמה שבועות,‬
‫אבל יש עוד ילדה שפספסה את תחילת הלימודים.‬
‫תוכלי להצטרף אליה.‬
‫איך זה?‬
‫להתחנך בבית ספר?‬
‫לפעמים זה מלחיץ.‬
‫אבל אני מבטיחה לך שבכיתה שלי פשוט כיף.‬
‫אלמד אותך היסטוריה, מוזיקה, ספרות…‬
‫ספרות! כלומר, ספרים?‬
‫יש בבית הספר המון ספרים. מלאים בסיפורים.‬
‫ונלמד אותך לכתוב סיפורים משלך.‬
‫איך זה נשמע?‬
‫טוב, תראו, אני אטפל בזה.‬
‫כדאי שאלך.‬
‫"היה הייתה פעם‬
‫"ילדה קטנה‬
‫"שהייתה לכודה."‬
‫אני לא מאמין!‬
‫מדברים אליי ככה. איך הם מעזים!‬
‫קיבלתי קנס בגללך!‬
‫זו לא אשמתי!‬
‫שכחת לשלוח אותי לבית הספר.‬
‫עכשיו אשלח אותך לבית הספר‬ ‫ושם תחכה לך הטרנצ'בול.‬
‫"הטרנצ'בול"?‬
‫אגתה טרנצ'בול. המנהלת של קרנצ'ם הול.‬
‫היא אישה גדולה, חזקה ומפחידה.‬
‫היא התחרתה באולימפיאדה. ביידוי פטיש.‬
‫ומה עשיתי עכשיו?‬
‫התקשרתי אליה ואמרתי לה‬
‫איזה שדון מגעיל ועושה צרות בדרך אליה.‬
‫לא!‬
‫היא ממש מצפה להכיר אותך!‬
‫זה לא הוגן!‬
‫זה לא בסדר!‬
‫זה ילמד אותך לקח,‬ ‫על זה שהרסת לנו את החיים!‬
‫כן, גרגויל דוחה שכמוך!‬
‫"ג'ק וג'יל סיפור רגיל‬
‫"טיפסו על הר ביחד‬ ‫זה שיר כזה‬
‫"מובן שהם נפלו, כי זה היה די ברור‬
‫"הם לא קיבלו סיכוי‬ ‫זה נכתב כך ודי‬
‫"זוג קורבנות שהכותבים הפילו‬
‫"כמו רומיאו ויוליה‬
‫"סופם נכתב לפני שהוא פגש אותה‬
‫"צחוק הגורל‬ ‫בנוסף לטיפשות הזאת‬
‫"תגזול מהם את התקווה והשמחות‬
‫"הסוף כבר ידוע, הוא די מלנכולי‬
‫"לא מבינה איך לא שינו את הסוף לקומי‬
‫"אומרים לי מה לעשות זה שיעמום אטומי‬
‫"לפעמים אני קצת שובבה כזאתי‬
‫"גם אם יתברר שבחיים אין צדק‬
‫"אין זה מחייב שזהו סוף הפרק‬
‫"אם על צווארך תענוד שרשרת‬
‫"זה לא ישתנה‬
‫"לא חשוב הגיל, אתה יכול לפעול‬
‫"ואל תחשוב רגיל, כי גם קטן יכול‬
‫"להתנגד ולא לתת בכך למשול‬
‫"אסור סתם להגיד ש…"‬
‫- מלבין מקסימום -‬
‫"נראה שזה הוגן‬
‫"אבל זה לא‬
‫"ואם זה לא הוגן‬
‫"צריך אז לתקן"‬
‫- מחזק לשיער -‬
‫"בפתיחה של מנעול‬ ‫יש פריצה של הגבול‬
‫"פרצו מלחמות מתזוזת מרצפות‬
‫"סופה מתחילה מכנפי פרפרית‬
‫"לפרעוש הפצפון עקיצה נוראית‬
‫"בכל יום‬
‫"יקיצה מתחילה עם צלצול‬
‫"חמיקה מתחילה בפריצה של מנעול‬
‫"אם בסיפור שוב נתקעת ורצית לחמוק‬
‫"אין צורך לבכות‬ ‫גם לא לצעוק,‬
‫"לא חשוב הגיל‬ ‫אתה יכול לפעול‬
‫"ואל תחשוב רגיל כי גם קטן יכול‬
‫"להתנגד ולא לתת בכך למשול‬
‫"אז זה לא ישתנה‬
‫"גם אם יתברר שבחיים אין צדק‬
‫"אין זה מחייב שזהו סוף הפרק‬
‫"אם על צווארך תענוד שרשרת‬
‫"זה כאילו שתגיד שנראה שזה הוגן‬
‫"אבל זה לא‬
‫"ואם זה לא הוגן‬
‫"צריך אז לתקן‬
‫"איש במקומי לא יעשה כאן סדר‬
‫"איש לא יכתוב לי סוף אחר בספר‬
‫"לפעמים אני קצת שובבה כזאתי"‬
‫מה עשית לשיער שלי?‬
‫למה רצית אותו ירוק בכלל?‬ ‫זה קשור לקרקס או…?‬
‫איזה קרקס?‬
‫האסקפולוג שאתה כל הזמן מדבר עליו.‬
‫יש לו שיער ירוק?‬
‫אין שום אסקפולוג,‬ ‫ואני כל הזמן אומר לך שלא אני עשיתי את זה.‬
‫אסקפולוג… אסקפולוג…‬
‫היה היה פעם אסקפולוג גדול.‬
‫הוא היה טוב לב כל כך.‬
‫מסוג האנשים שכל ילד היה שמח שיהיה אבא שלו.‬
‫ויום אחד הוא התאהב ב…‬
‫אקרובטית.‬
‫- קרנצ'ם הול -‬
‫- אסור להתבכיין -‬
‫מטילדה?‬
‫שלום, גברת פלפס!‬
‫בית הספר מתחיל רק עוד שעה, לא?‬
‫הקדמתי בגלל… ההתרגשות.‬
‫מיס האני תלמד אותנו לספר סיפורים.‬
‫אבל נראה לי שכבר יש לי סיפור.‬
‫אני מרגישה אותו… מתפתל בתוכי.‬
‫כאילו הוא עומד להתפרץ.‬ ‫-נראה לי שאם הוא עומד להתפרץ,‬
‫כדאי שתספרי אותו כמה שיותר מהר, לא?‬
‫אני אביא לנו לימונדה.‬
‫אבל אולי הוא קצת אינטנסיבי.‬
‫מטילדה וורמווד, סיפורים הם המומחיות שלי.‬ ‫נראה לי שאהיה בסדר.‬
‫היה היו פעם‬
‫שני אומני הקרקס הכי גדולים בעולם,‬
‫אסקפולוג, שהיה יכול לחמוק‬ ‫מכל מנעול שאי פעם הומצא,‬
‫ואקרובטית, שהייתה כל כך מיומנת,‬
‫שהיה נדמה שהיא באמת יודעת לעוף.‬
‫הם התאהבו והתחתנו.‬
‫ביחד הם ביצעו‬ ‫את הפעלולים הכי מדהימים שנראו אי פעם.‬
‫אנשים היו מגיעים מקילומטרים.‬
‫מלכים, מלכות, מפורסמים ואסטרונאוטים.‬
‫אך למרות אהבתם,‬
‫למרות תהילתם, הם היו עצובים.‬
‫"יש לנו כל מה שיש לעולם להציע",‬ ‫אמרה האישה.‬
‫"אבל לא את הדבר היחיד בעולם‬ ‫שאנחנו הכי רוצים.‬
‫"אין לנו ילד."‬
‫"סבלנות, אהובתי,"‬
‫ענה לה הבעל. "הזמן לצידנו.‬
‫"אפילו הזמן אוהב אותנו."‬
‫אבל זמן הוא הדבר היחיד שאיש לא שולט עליו.‬
‫וככל שהזמן עבר, הם הזדקנו למדי, ועדיין,‬
‫לא היה ילד.‬
‫העצבות שבחיים לבד בביתם הגדול והריק‬
‫הובילה אותם לבצע פעלולים מסוכנים מתמיד,‬
‫כאשר העבודה הפכה למקום היחיד‬ ‫בו אפשר לברוח מהצער שעטף את חייהם.‬
‫ולכן, הם החליטו לבצע‬
‫את הפעלול הכי מסוכן אי פעם בכל העולם!‬
‫"הוא נקרא…"‬
‫אמרה האקרובטית,‬
‫כשהודיעה על האירוע לתקשורת העולמית,‬
‫שהתאספה כדי להקשיב בנשימה עצורה.‬
‫"האישה הבוערת, עפה באוויר‬
‫"עם דינמיט בשיערה,‬
‫"מעל כרישים ומוטות מחודדים…‬
‫"אל זרועות האיש בתוך כלוב נעול', ו…‬
‫זה הפעלול המסוכן ביותר אי פעם בכל העולם!‬
‫זה הגורל שלנו.‬
‫לשם בדידות החיים הובילה אותנו.‬
‫נו, ומה קרה אז?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫עדיין לא, לפחות.‬
‫הלימודים התחילו. כדאי שאלך.‬
‫מה לגבי שאר הסיפור?‬
‫אספר לך את השאר מחר.‬
‫מחר? אבל אהיה באגם מחר.‬
‫באגם, בסדר.‬
‫שיהיה לך יום נהדר בבית הספר.‬
‫ו… תיזהרי שם.‬
‫אני לא חוששת.‬
‫אם אנשים עושים לך דברים מפחידים,‬ ‫אפשר לעשות דברים מפחידים בחזרה.‬
‫אבל מטילדה, תזכרי,‬
‫שתי טעויות לא יוצרות צדק.‬
‫אלא אם הן כן.‬
‫ואם ככה, יצרת צדק משתי טעויות.‬
‫וזה בטח טוב!‬
‫- אסור להתבכיין -‬
‫זה גם היום הראשון שלך?‬
‫כן, אני לא חוששת.‬ ‫אבל נראה לי שאולי אייזיק כן.‬
‫מה אם ניכנס ביחד?‬
‫כן! ככה אני ואייזיק נוכל לדאוג לך אם משהו…‬
‫את יודעת.‬
‫היי, ילדות חדשות!‬
‫"בשום פנים ואופן אי אפשר להתחמק‬
‫"בניסיון להעמיד פני נסיכונת או להתמסכן‬
‫"תדעו, זה לא יעבוד לכן‬
‫"ואפילו אם תתאמצו להשתלב כאן‬
‫"זה יהיה בזבוז של זמן‬
‫"כי הכול במקום הזה הופך ללא מובן‬
‫"כי אנחנו כאן בכלא‬
‫"לכודים בתוך הכלוב שנים כבר‬
‫"זה גיהינום‬
‫"ננסה להיזכר פה‬
‫"בחיינו שכבר תמו‬
‫"השמחה חלפה איננה‬
‫"עם הצלצול הפסקנו כאן לנשום‬
‫"הייתה בי סקרנות‬
‫"שאלות בתמימותי שאלתי‬
‫"אז כדי לחסוך קצת סבל‬
‫"בואו הנה והקשיבו ותשרדו‬
‫"כן, זה יקרה‬
‫"תיענשו בחומרה על כל שטות‬
‫"אם תבכו, זה יוכפל‬ ‫אז הישמרו, זה הכלל‬
‫"התרחקו גם מצרות‬
‫"תלמידים על החוקים תמיד שומרים"‬
‫למה?‬
‫"למה?"‬
‫למה? שמעת מה אמרנו?‬
‫"רק חכו לחנ"ג"‬
‫מה זה חנ"ג?‬
‫חינוך גופני.‬
‫המומחיות של טרנצ'בול.‬
‫מי אתן?‬
‫אנחנו התורניות.‬ ‫באנו לקחת אתכן לשיעור שלכן.‬
‫אז נתחיל ללמוד?‬
‫בהחלט נתחיל ללמוד.‬
‫יופי. אני כבר יודעת את האלף-בית.‬
‫לא תדעי את האלף-בית‬ ‫עד שנלמד אותך את האלף-בית.‬
‫"בשום פנים ואופן‬
‫"לא תצאו מזה בניסיון‬ ‫להעמיד פני נסיכונת‬
‫"כן, זה נכון שאין לחמוק מהאסון‬
‫"ואפילו אם תתאמצו בכל הכוח‬
‫"זה יהיה בזבוז כוחות‬
‫"כל מה שהכרתן יהיה רק זיכרון‬
‫"כי אנחנו כאן בכלא‬
‫"לכודים בתוך הכלוב שנים כבר‬
‫"זה גיהינום‬
‫"ננסה להיזכר פה‬
‫"בחיינו שכבר תמו‬
‫"השמחה חלפה איננה‬
‫"עם הצלצול הפסקנו כאן לנשום‬
‫"הייתה בי סקרנות‬
‫"שאלות בתמימותי אני שאלתי‬
‫"אז כדי לחסוך קצת סבל‬
‫"הקשיבו ותשרדו‬
‫"יקירה, זה יקרה‬ ‫תיענשי בחומרה‬
‫"על כל שטות‬ ‫אם תבכי זה יוכפל‬
‫"אז הישמרו, זה הכלל‬
‫"תלמידים על החוקים שומרים פה"‬
‫למה?‬
‫"למה?"‬
‫למה?‬
‫לא שמעת מה אמרנו?‬
‫הובא לידיעתי שכמה מכם עדיין לא בכיתה.‬
‫תסדרו את זה.‬
‫יש לכם חמש שניות להיענות.‬
‫"א-ב-ג-ד-ה-ו-ז‬
‫"ח-ט-י-כ-ל-מ"‬ ‫-חמש.‬
‫"נ-ס-ע-פ‬
‫"צ-ק-ר"‬ ‫-ארבע.‬
‫"למה, למה, למה, למה, למה, למה?"‬ ‫-שלוש.‬
‫שתיים.‬ ‫-לבנדר, מטילדה, פנימה מהר.‬
‫אחת.‬ ‫-רק חכו לחנ"ג.‬
‫כן, למיס טרנצ'בול חשוב מאוד שתגיעו בזמן.‬
‫עדיף לא לאחר.‬ ‫בואו ותכירו את החברים החדשים שלכן.‬
‫אלו לבנדר ומטילדה.‬
‫ואם משהו קשה לכן מדי,‬
‫תשאלו חבר לכיתה.‬
‫הם יעזרו לכן, בסדר?‬
‫המורה!‬
‫זה מכאיב לי בראש.‬
‫לא, נייג'ל, זה לא בשבילך.‬
‫משתמשים בכיתה הזו לשיעורים למבוגרים בערב.‬
‫כנראה השאירו את זה שם.‬
‫נייג'ל.‬
‫תירגע.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אז מי רוצה להיפטר ממה שעל הלוח?‬
‫אני!‬ ‫-מיס האני, אני!‬
‫מטילדה.‬
‫את רוצה?‬
‫אז היום נקרא.‬
‫יש!‬ ‫-יש!‬
‫הספר הזה מיועד לבני תשע,‬
‫אבל אתם מתקדמים יפה כל כך,‬
‫שחשבתי שננסה אותו.‬
‫אני רוצה שתקראו את הפרק הראשון.‬
‫אריק, מה זה פרק?‬ ‫-זו חתיכה מהסיפור, מיס.‬
‫מושלם, אריק.‬
‫אני מקווה שתוכלו לקרוא את החתיכה הראשונה,‬
‫ואז נדבר על איך…‬
‫מטילדה, מה את עושה?‬
‫אני נפטרת מזה.‬
‫כמו שאמרת.‬
‫התכוונתי שתיפטרי מזה, כלומר, תנקי.‬
‫זה… נכון?‬
‫כן.‬
‫ואז חשבתי שעדיף שכבר אפתור את השאר.‬
‫את השאר?‬
‫את יודעת, המספרים הראשוניים.‬
‫איפה ש-X הוא החזקה של AB.‬
‫אז הבנתי שבטח עשו את זה‬ ‫בידיעה שזה חלק מרצף.‬
‫מתמטיקה זה המקצוע האהוב עלייך?‬
‫זה בסדר. אבל מה שאני באמת אוהבת זה לקרוא.‬
‫זה כמו חג בראש שלך.‬
‫ואת עושה את זה הרבה?‬
‫בורחת מהכול. כלומר, אל תוך הספרים.‬
‫כן. קראתי המון השבוע.‬
‫המון. בשבוע אחד?‬
‫אז איזה ספרים קראת השבוע?‬
‫"ניקולס ניקלבי", "ג'יין אייר",‬
‫"טס לבית דרברוויל", "על עכברים ואנשים",‬
‫"שר הטבעות",‬
‫"מובי דיק", "החטא ועונשו",‬
‫ו…‬
‫"חתול תעלול".‬
‫- אין כניסה לשרצים! -‬
‫- מנהלת -‬
‫אל תהיי פתטית.‬
‫יבוא.‬
‫אל תעמדי שם כמו מטלית רטובה, דברי.‬
‫כן, סליחה.‬
‫אז, מיס טרנצ'בול, יש…‬
‫בכיתה שלי, ילדה בשם מטילדה וורמווד ו…‬
‫מטילדה וורמווד, הבת של מר הארי וורמווד.‬
‫אדם נפלא.‬
‫הוא הזהיר אותי בקשר לפרחחית.‬
‫הוא אמר שהיא חתיכת… יבלת.‬
‫לא, המנהלת, אני לא חושבת…‬
‫לא. לא, את לא.‬
‫מה המוטו של בית הספר, מיס האני?‬
‫"במבינטום אסט מגיטום".‬
‫במבינטום אסט מגיטום. "ילדים הם שרצים".‬
‫תודה שהבאת אותה לתשומת ליבי.‬
‫אשמיד אותה בבוא העת. יום טוב.‬
‫מיס טרנצ'בול,‬ ‫אני מאמינה שמטילדה וורמווד היא גאונה.‬
‫מה? לא. לא.‬
‫לא אמרתי לך הרגע? היא פושעת.‬
‫היא יכולה לפתור בראש מתמטיקה‬ ‫שאני לא יכולה לפתור עם מחשבון.‬
‫והספרים שהיא קראה.‬
‫לדעתי, צריך לשלוח אותה‬ ‫לקבוצה המתקדמת ביותר של בני ה-11.‬
‫מיד.‬
‫אבל מה לגבי הכללים, האני?‬
‫אני מאמינה שמטילדה וורמווד…‬
‫חורגת מהכללים.‬
‫חורגת?‬
‫מהכללים?‬
‫בבית הספר שלי?‬
‫"כל הגביעים‬
‫"ראי את ברק הגביעים‬
‫"זהב 24 קרט‬
‫"מה חשבת שנחוץ‬ ‫כדי להיות אלופת יידוי פטיש באנגליה‬
‫"בשנת חמישים וקצת!‬
‫"חשבת שברגע‬ ‫ברגע המיוחד הזה‬
‫"שהתייחסתי לחוק בזלזול מתנשא‬
‫"ובכן? אז חשבת!‬
‫"כשניגשתי להטיל‬ ‫האם הטלתי ספק?‬
‫"מה?‬
‫"שמתי אבקה כי סתם התחשק?‬
‫"תדעי שלא‬
‫"כשהתחיל התרגיל‬ ‫האם התרכזתי בנוף?‬
‫"אולי חלמתי לרגע אחד בן חלוף?‬
‫"האם היססתי או פספסתי את הסיבוב שם?‬
‫"האם חשבת ששיניתי את החישוב שם?‬
‫"כשהמריא הפטיש, גנחתי באון‬
‫"גניחה מדויקת שתרגלתי המון‬
‫"לא סטייה, לא תזוזה מכל מה שנלמד‬
‫"שום פרט מהאימון לא שונה‬ ‫אף לא אחד!‬
‫"וגם כשהפטיש עף מידיי‬
‫"עף למרומים, עוד לא אמרתי די‬
‫"האם הרשיתי לעצמי לצעוק?‬
‫"לא, לא, לא‬
‫"לא, לא, לא, לא, לא"‬
‫"היא עשתה את זה! היא הטובה ביותר!"‬
‫"ביידוי פטיש אולימפי למולדת‬
‫"אסור לך לצאת לרגע מהסימונים‬
‫"בקבוצת הספורטאים‬ ‫לא צריך שמחה או כישורים ייחודיים‬
‫"רק צריך שלא לחרוג מהעיגול"‬
‫תשירו, ילדים.‬
‫שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫"בהטלת פטיש אולימפי‬
‫"למולדת‬ ‫-במבינטום אסט מגיטום‬
‫"אסור לך לצאת לרגע‬
‫"מהסימונים‬
‫"מגיטום, מגיטום‬
‫"המטרה היא הצלחה‬
‫"ולא צריך סימפטיה או הכלה‬
‫"כן, לא צריך‬
‫"צריך לדחוס כל יבחוש אל תוך עיגול"‬
‫תשירי, ג'ני!‬
‫"בהטלת פטיש אולימפי‬
‫"למולדת‬ ‫-במבינטום אסט מגיטום‬
‫"אסור לך לצאת לרגע‬
‫"מהסימונים‬
‫"מגיטום מגיטום‬
‫"סירקולום אסט‬
‫"דאוס, דאוס‬
‫"גלוריה‬
‫"אני מזכירה חוק מיוחד וגדול‬
‫"ביידוי פטיש, בלימודים ובכול‬
‫"חיינו הם כדור מתכת, למד לזרוק‬
‫"מבלי ללכת‬
‫"ואף פעם לא לחרוג מהעיגול"‬
‫עכשיו לכי מפה.‬
‫וורמווד.‬
‫איפה את?‬
‫רוצים לשמוע על יומי הראשון בבית הספר?‬
‫איכס. אני מעדיפה לאכול ירקות.‬
‫זה רשמי, אני גאון!‬
‫התקופה הרעה שלי נגמרה.‬
‫איזה בחור הגיע למגרש. הוא היה ענקי.‬
‫חתיכת דוב גדול.‬
‫והדוב הגדול הזה רצה מכונית יוקרה.‬
‫נפלא. אבל דובים יודעים לנהוג?‬
‫לא. הוא לא דוב אמיתי.‬
‫יש לך מכונית יוקרה?‬
‫יש לי שתיים, בן.‬ ‫-אני בת.‬
‫אחת עם חזית מעוכה ואחת עם צד אחורי מעוך.‬
‫כל מה שאני צריך לעשות‬ ‫זה לחתוך אותן לשניים,‬
‫להדביק אותן, והעניין סודר.‬
‫אבא'לה שוב בעניינים.‬
‫זה לא מחוץ לחוק?‬
‫וקצת… לא בסדר?‬
‫מה הוא אמר? לא בסדר?‬
‫לא בסדר?‬
‫תן לי את זה.‬
‫ענבי… אידיוט!‬
‫איך ענבים יכולים לכעוס?‬
‫אה? איזה זבל!‬
‫זה לא על ענבים!‬
‫הגברת הקטנה מתחצפת!‬
‫אני לא מתחצפת!‬
‫אסור להתחצף אליי!‬
‫אני אקרע את הספר הזה מול הפנים שלך.‬
‫לא, זה ספר מהספרייה!‬ ‫-קדימה, תעשה את זה.‬
‫קדימה.‬
‫הנה!‬
‫עכשיו לישון, תולעת ספרים שכמוך!‬
‫"גם אם יתברר שבחיים אין צדק…"‬
‫- דבק מגע -‬
‫"אין זה מחייב שזהו סוף הפרק‬
‫"אם על צווארך תענוד שרשרת‬
‫"זה לא ישתנה‬
‫"לא חשוב הגיל, אתה יכול לפעול‬
‫"ואל תחשוב רגיל, כי גם קטן יכול‬
‫"להתנגד ולא לתת בכך למשול‬
‫"אז אסור שנראה שזה הוגן‬
‫"אבל זה לא"‬
‫אבל תזכרי, מטילדה‬ ‫שתי טעויות לא יוצרות צדק.‬
‫טמבל.‬
‫"זה ספר מהספרייה. זה ספר מהספרייה."‬
‫שד מעצבן שכמוך.‬
‫איפה הכובע שלי?‬
‫הנה הוא, אבא.‬
‫טיפש גדול.‬
‫אבל איך הכול נכנס לשם?‬ ‫הראש שלה בגודל של הראש שלי.‬
‫זה כואב, מטילדה?‬
‫שכל המוח הזה מעוך לך שם בפנים?‬
‫לא. נראה שהוא פשוט…‬
‫מתאים.‬
‫את יודעת לעשות טלקנפסיס?‬
‫זה כשיש לך המון מוח.‬
‫הוא נמעך דרך העיניים שלך,‬
‫ואת יכולה להזיז דברים בכוח המחשבה.‬
‫תראי.‬
‫לא טוב לנסות להיות חכם. לא פה.‬
‫הטרנצ'בול שונאת ילדים חכמים. שונאת את זה.‬
‫בית ספר זה לא בשביל ללמוד?‬
‫זה לא בית ספר. זה בית כלא.‬
‫לא כדאי שישימו אלייך לב.‬
‫לא אגתה.‬
‫אומרים שהיא הוציאה לילד את הקרביים.‬
‫הוא הלך עם ניילון נצמד שיחזיק את איבריו.‬
‫זה לא באמת קרה, ברוס.‬
‫אבל היא בטוח ישבה על תלמיד כיתה ז'‬ ‫עד שהוא הפך לג'לי.‬
‫היא תפסה את ג'וליוס רוטווינקל‬ ‫אוכל ממתק ליקריץ בכיתה.‬
‫היא הרימה אותו,‬ ‫הניפה אותו וזרקה אותו מהחלון.‬
‫תראי.‬
‫מורים לא באמת זורקים ילדים.‬
‫הילדים הגדולים סתם מנסים להפחיד אתכם.‬
‫להפחיד, מה?‬
‫את לא מכירה פחד עד שלא היית בצינוקי.‬
‫מה זה צינוקי?‬
‫"זה מקום לכל מי שלא היה טוב‬
‫"הוא בנוי חודים לרוב‬
‫"ואין בו מקום להתיישב‬
‫"ונגיד שכן היה‬
‫"מסמרים על הרצפה אז עדיף כבר לעמוד‬
‫"דלת אז תחרוק ותיסגר לאט‬
‫"ולא רואים שם כלום, רק שחור מוחלט‬
‫"ואם צורחים, לא יודעים אם הקול נשמע‬
‫"או שקול הצרחה הוא בנשמה"‬
‫- צינוקי -‬
‫תחביאו אותי!‬
‫מישהו שפך דבשה על הכיסא של הטרנצ'בול.‬
‫היא חושבת שזה אני, אבל זה לא!‬
‫התחתונים שלה נדבקו למושב.‬
‫שקט!‬
‫אתה הולך לצינוקי, ילד.‬
‫אבל זה לא הוגן! הוא לא עשה כלום.‬
‫תאמיני לי. הילד אבוד.‬
‫מטילדה, תעזרי לי, בבקשה.‬
‫אולי פשוט תגיד לה ש…‬
‫טוב.‬
‫תראה, מתי זה קרה?‬
‫לפני כ-20 דקות.‬
‫אבל למה?‬
‫אתה צריך להתחבא. מהר, מעילים!‬
‫בבקשה אל תגידו לה איפה אני!‬
‫רוצו, רוצו!‬
‫זוזו!‬
‫מהר!‬
‫היא באה.‬
‫שקט!‬
‫רוצי!‬
‫אל תזוזי, ילדה!‬
‫איזה מצעד דוחה של יצורים ורמשים,‬
‫מקשקשים להם.‬
‫איפה השרץ הידוע בשם נייג'ל?‬
‫שם, מתחת למעילים.‬
‫היכן שהוא נמצא כבר שעה!‬
‫מה?‬
‫כן.‬
‫נייג'ל סובל מהפרעת שינה‬ ‫נדירה אך כרונית, נרקולפסיה.‬
‫מאפייני המחלה‬
‫הם שהסובל ממנה חווה התקפי תשישות‬
‫והוא נרדם ללא כל אזהרה.‬
‫הוא נרדם‬ ‫וכיסינו אותו במעילים כדי לשמור עליו.‬
‫נכון?‬
‫היה לי חלום מוזר מאוד, אימא.‬
‫חשבתי שאני…‬
‫שלום, מיס טרנצ'בול.‬
‫אמנדה ת'ריפ.‬
‫כן, מיס טרנצ'בול?‬
‫מה אמרתי לגבי… קוקיות?‬
‫אני שונאת קוקיות.‬
‫אבל אימא שלי אוהבת,‬ ‫היא אומרת שיפה לי איתן.‬
‫אימא שלך טמבלית!‬
‫והנה היא מתחילה!‬
‫תראו איזה סיבוב!‬
‫בחיי!‬
‫זה רחוק! זה מאוד…‬
‫…ופגיעה!‬
‫כן! עדיין יש לי את זה.‬
‫לכו לבדוק אם הילדה הזו עוד בחיים, בסדר?‬
‫ואיך קוראים לך?‬
‫מטילדה.‬
‫מטילדה וורמווד.‬
‫את וורמווד, מה?‬
‫אני אוהבת עושי צרות, וורמווד.‬
‫הם עושים כזה צליל מקסים…‬
‫כשהם נשברים.‬
‫היא חיה!‬
‫האח!‬ ‫-הידד!‬
‫תזכרי, וורמווד, לא תצליחי לנצח לעולם.‬
‫אני מבטיחה לך. והבטחה היא הבטחה היא הבטחה.‬
‫אז היום הגדול הגיע.‬
‫האישה הבוערת, עפה באוויר‬
‫עם דינמיט בשיערה,‬
‫מעל כרישים ומוטות מחודדים‬
‫אל זרועות האיש בתוך כלוב נעול.‬
‫זה היה כאילו העולם כולו‬ ‫התאסף כדי לראות‬
‫את האקרובטית ואת האסקפולוג‬ ‫בפעלול המדהים והמסוכן עד מוות.‬
‫הכול אורגן על ידי…‬
‫האחות החורגת המרושעת של האקרובטית.‬
‫אישה מפחידה שהייתה בעבר‬ ‫מיידת פטיש אולימפית.‬
‫אנשים התלחששו על כך שבליבה האפל והאומלל,‬
‫היא נטרה טינה‬ ‫להצלחה ולאהבה של אחותה החורגת.‬
‫לפתע…‬
‫האסקפולוג יצא החוצה,‬
‫אבל האקרובטית לא נראתה,‬
‫ולא היה אפילו הבזק‬ ‫של הצעיף הלבן והמבריק שהיא עטתה תמיד.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫ילדים וילדות,‬
‫תרגיל האישה הבוערת, עפה באוויר‬
‫עם דינמיט בשיערה‬
‫מעל כרישים ומוטות מחודדים‬
‫אל זרועות האיש בתוך כלוב נעול‬
‫בוטל!‬
‫בוטל כי אשתי…‬
‫בהיריון!‬
‫אוי, מטילדה.‬
‫שקט… מוחלט.‬
‫יכולת לשמוע שיהוק של זבוב.‬
‫ולפתע, הקהל…‬ ‫-האח!‬
‫…נעמד על רגליו והריע בהערכה!‬
‫הפעלול הגדול נשכח מיד.‬
‫ומחיאות הכפיים נמשכו מעל לשעה!‬
‫אוי, מטילדה, זה נפלא!‬
‫אני מתה על סיפורים עם סוף שמח.‬
‫נשכח על ידי כולם‬ ‫מלבד האחות החורגת המרושעת של האקרובטית.‬
‫כשהכול נרגע, היא הוציאה חוזה!‬
‫חוזה?‬
‫חוזה שאומר שהתחייבתם לבצע את התרגיל הזה.‬
‫ואכן תבצעו את התרגיל!‬ ‫-לא.‬
‫שילמתי על הכרזות, על הפרסום,‬
‫הקייטרינג, תאי השירותים.‬
‫אם אחזיר לקהל את הכסף,‬
‫איפה הרווח שלי?‬
‫חוזה הוא חוזה הוא חוזה.‬
‫אין לי ברירה.‬
‫האישה הבוערת, עפה באוויר‬
‫עם דינמיט בשיערה‬
‫מעל כרישים ומוטות מחודדים‬
‫אל זרועות האיש בתוך כלוב נעול, יבוצע!‬
‫והוא יבוצע היום!‬
‫או ששניכם תישלחו לכלא!‬
‫מה… מה קרה אז?‬
‫לא יודעת.‬
‫מה? איך את יכולה לא לדעת?‬
‫זה פשוט מגיע אליי ב… הבזקים.‬
‫תוכלי להבזיק בשבילי עוד קצת? עכשיו.‬
‫לא נראה לי שזה עובד ככה.‬
‫כמובן שלא.‬
‫מאיפה זה מגיע, מטילדה?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫כלומר, זה מדהים.‬
‫אבל זה קיבל תפנית אפלה.‬
‫אולי אני לא צריכה לספר לך יותר.‬
‫לא, לא, לא. לא.‬
‫אנחנו חייבות לגלות איך זה נגמר.‬
‫כל מה שאני שואלת זה, הכול בסדר?‬
‫את יכולה לספר לי.‬
‫אני צריכה ללכת, גברת פלפס. אימא מחכה.‬
‫כל כך קשה לה כשהיא רחוקה ממני.‬
‫היא אומרת שכל דקה היא כמו נצח, אז…‬
‫היא באה הנה? אפשר לפגוש אותה?‬
‫ביי, גברת פלפס!‬
‫מטילדה, מחר אהיה בטחנת הרוח.‬
‫בסדר, אני אמצא אותך.‬
‫- האקרובטית הטובה בעולם‬ ‫האסקפולוג הטוב בעולם -‬
‫הצלחתי.‬
‫הארי! תן לי את זה!‬
‫רק רגע.‬
‫את מכאיבה לי!‬ ‫-כן, רק רגע.‬
‫תן לי למשוך, הארי!‬
‫תמשכי!‬
‫מטילדה.‬
‫אני חושבת שהמוח שלך יוצא דופן.‬
‫אז אני לוקחת את העניינים לידיים.‬
‫החל ממחר,‬
‫אני אביא מבחר של ספרים חכמים מאוד.‬
‫תוכלי לשבת ולקרוא אותם בזמן שאלמד את השאר,‬
‫ואם יהיו לך שאלות, אז…‬
‫אשתדל מאוד לענות עליהן.‬
‫איך זה נשמע?‬
‫מטילדה…‬
‫זה החיבוק הכי גדול בעולם.‬
‫את תוציאי ממני את כל האוויר.‬
‫איזו סצנה נוגעת ללב.‬
‫זוזו.‬
‫אני מאמינה שאמרתי‬ ‫שהשרץ הזו לא תקבל יחס מיוחד.‬
‫למעשה, נדמה לי שיידעתי אותך‬
‫שזבת החוטם המסוימת הזו‬ ‫היא התגלמות הרשע, לא?‬
‫לא, מיס טרנצ'בול, מטילדה…‬
‫אמרת "לא", ג'ני?‬
‫לי?‬
‫מטילדה וורמווד היא פושעת.‬
‫הבוקר,‬
‫חתיכה מעוגת השוקולד הפרטית שלי נגנבה.‬
‫אני טוענת שאת ביצעת‬ ‫את המעשה השפל הזה, וורמווד, את.‬
‫יש לך שתי אפשרויות, להודות באשמה ולהיענש,‬
‫או לקרוא לי שקרנית ולהיענש.‬
‫תחשבי היטב‬
‫על מה שיצא לך מהפה, וורמווד.‬
‫לא גנב…‬
‫שוקולד.‬
‫ברוס בוגטרוטר.‬
‫כן, מיס טרנצ'בול?‬
‫תודה, מוריס, זה הכול.‬
‫הסגל משוחרר. קדימה. כולם לצאת, קדימה.‬
‫זוזו!‬
‫אהבת את העוגה שלי,‬
‫נכון, ברוס?‬
‫כן, מיס טרנצ'בול, היא הייתה טעימה מאוד.‬
‫שוקולדית כל כך.‬
‫ואני מאוד מצטער, אני…‬
‫לא, לא.‬
‫כל עוד נהנית מהעוגה, זה מה שחשוב.‬
‫באמת?‬
‫טבחית?‬
‫אל תזוזו!‬
‫מה קרה, בוגטרוטר, איבדת את התיאבון?‬
‫אל תדאג, כל מה שאתה צריך לעשות‬ ‫זה לאכול עד הפירור האחרון.‬
‫ואם תבצע את התרגיל המופלא הזה,‬ ‫אני מבטיחה לך,‬
‫הכול ייסלח.‬
‫עד הפירור האחרון?‬
‫אבל אני מלא.‬ ‫-לא, אתה לא מלא.‬
‫אני אגיד לך מתי אתה מלא.‬ ‫ואני אומרת שפושעים כמוך‬
‫לא מלאים עד שהם אכלו את כל העוגה.‬
‫אבל…‬ ‫-אין לך זמן ל"אבל". תאכל.‬
‫אבל אני לא יכול לאכול הכול.‬
‫המנהלת, הוא יקיא.‬
‫הוא היה צריך לחשוב על זה‬ ‫לפני שכרת ברית עם השטן‬
‫והחליט לגנוב את העוגה שלי.‬
‫תאכל.‬ ‫-הוא לא יכול!‬
‫תאכל.‬ ‫-לא ייתכן שהוא יכול!‬
‫תאכל!‬ ‫-הוא עלול להתפוצץ!‬
‫תאכל!‬
‫"פרוסה אחת. וגם שנייה, ברוס,‬
‫"זה לא נורא, אך גם אתה, ברוס,‬
‫"חייב להודות שמכול העוגות‬
‫"זאת גדולה ממש כמו כולך‬
‫"הוא לא הוא כן‬ ‫ודאי שלא, ודאי שכן‬
‫"אתה האיש, ברוס!‬ ‫הוא יתפוצץ!‬
‫"הוא די אלסטי‬
‫"זה קרוב, זה קורה‬
‫"כן הוא פנטסטי, הוא תכף יעוף‬ ‫-לא אביט‬
‫"למעשה, זה מאשר, ברוס‬
‫"את מה שחשבנו‬ ‫יש לו תולעת‬
‫"ואולי יש כן עוד נס‬ ‫משהו כמו הטארדיס‬
‫"קטן בחוץ אבל גדול בפנים‬
‫"הוא לא! הוא כן!‬
‫"ודאי שלא!‬
‫"אתה האיש, ברוס!‬ ‫ב-ר-ו-ס‬
‫"ברוס!‬
‫"לא תלך כמו סוס אל האבוס‬ ‫אשמה ללא ביסוס‬
‫"היא עוד תחוס, ברוס‬
‫"עם כל בליעה אתה נהיה יותר עמוס‬
‫"ולא נראה שזה אפשרי‬
‫"האמירה התקיימה‬
‫"אוכל עוגה שנשארת שלמה‬
‫"וזה הזמן לעוד פתגם אחד מאוס‬
‫"אין תירוץ, ברוס‬
‫"שחרר הכול, פתח חגורה בלי שום היסוס‬
‫"אווו, היא תיגמר‬
‫"ברוס!‬ ‫-כמעט סיימת‬
‫"ברוס!‬ ‫-וזה עובר‬
‫"בכל מקרה, אל תישבר‬
‫"ברוס!‬ ‫-היא תוותר!‬
‫"נו כבר, ברוס, זה יצליח‬
‫"התהילה לך תגיע‬ ‫-ברוס!‬
‫"לא תלך כמו סוס אל האבוס‬ ‫אשמה ללא ביסוס‬
‫"היא עוד תחוס, ברוס‬
‫"עוד ביס אחד והיא תאבד את האיפוס‬
‫"ולא נראה שזה אפשרי‬
‫"האמירה התקיימה‬
‫"אוכל עוגה שנשארת שלמ…"‬
‫קדימה, ברוסי!‬
‫סליחה, מיס טרנצ'בול. נסחפתי.‬
‫זה בסדר, ג'ני.‬
‫כולנו נסחפים לפעמים.‬
‫אפילו אני.‬
‫נו, בוא, בוגטרוטר.‬
‫מה?‬ ‫-אה, לא אמרתי קודם?‬
‫זה החלק הראשון בעונש, יש עוד.‬
‫יש חלק שני. והחלק השני הוא הצינוקי.‬
‫מיס טרנצ'בול, לא! הוא צעיר מדי.‬
‫אבל אכלתי הכול. הצלחתי. בבקשה!‬
‫לא זה. בבקשה!‬
‫לא!‬
‫אמרת שאם הוא יאכל כל פירור, הוא ייסלח.‬
‫הוא אכל כל פירור. כולנו ראינו את זה!‬
‫הוא עשה את זה מול כולם!‬
‫את לא יכולה לשנות את החוקים!‬
‫זה לא הוגן. זו רמאות!‬
‫אמרת עכשיו…‬
‫"לא"…‬
‫אליי.‬
‫קדימה, בוגטרוטר.‬ ‫-בבקשה!‬
‫קדימה!‬ ‫-לא!‬
‫נטפל בוורמווד בבוא העת.‬
‫כמו גם בשאר השרצים האלה.‬
‫אכלתי אותה. אכלתי הכול!‬
‫לא, בבקשה, מיס טרנצ'בול!‬
‫לא הצינוקי!‬
‫אכלתי כל פירור!‬
‫בבקשה!‬
‫לא הצינוקי! בבקשה, לא הצינוקי!‬
‫אתם מבינים, ילדים, אני תמיד אנצח.‬
‫ואתם תמיד תפסידו.‬
‫כי אתם חלשים, קטנטנים, פצפונים…‬
‫וחסרי חשיבות.‬
‫"כמו הבוגרים‬
‫"אגיע כבר אל כל הענפים‬
‫"שיאפשרו לי לטפס על עץ‬
‫"כך מטפסים כל הבוגרים‬
‫"כמו הבוגרים‬
‫"אני כבר אדע איך לענות‬
‫"על כל השאלות שישאלו‬
‫"ושיודעים כבר כל הבוגרים‬
‫"כמו הבוגרים, ממתקים אקח איתי‬
‫"לעבודה שלי, ואז אלך לישון רק כשארצה‬
‫"אני אז אקום מוקדם מאוד‬
‫"ואז אני אראה סרטים מצוירים לרוב‬
‫"מבלי לחשוב, כי אהיה בין הבוגרים‬
‫"בין הבוגרים‬
‫-בין הבוגרים‬
‫"יהיה לי כוח להרים‬
‫"המון דברים כבדים‬
‫"משקל של טון, אולי כמו שתמיד עושים הבוגרים‬
‫"כמו הבוגרים‬
‫-כמו הבוגרים‬
‫"יהיה לי אז אומץ לגרש מפלצת‬
‫"שנמצאת מתחת למיטה‬
‫"כי כך הופכים לבוגרים‬
‫"כמו הבוגרים‬
‫"ממתקים אז אלקק‬
‫"אשחק כמו כל האימהות‬
‫"כשלא רואים אותן‬
‫"אני אז אקום‬
‫"ואשב מול המסך‬
‫"או שבשמש אתפנק לי סתם‬
‫"לא אישרף כי אהיה כמו הבוגרים‬
‫"כמו הבוגרים‬
‫"יהיה לי אז אומץ לגרש מפלצת‬
‫"שנמצאת מתחת למיטה‬
‫"כי כך הופכים לבוגרים‬
‫"כמו הבוגרים‬
‫"גם אם יתברר שבחיים אין צדק‬
‫"אין זה מחייב שזהו סוף הפרק‬
‫"אם על צווארך תענוד שרשרת‬
‫"זה לא ישתנה‬
‫"בין הבוגרים‬
‫"ואם לתוך העלילה פתאום נכנסתי‬
‫"סוף פסוק לא יעצור אחת כמוני‬
‫"אם אגיד שזה סיפור מראש ידוע‬
‫"זה סתם כמו להגיד שנראה שזה הוגן"‬
‫גברת פלפס! איפה מחלקת הנקמה?‬
‫אין לנו מחלקת נקמה. זה בשביל בריון?‬
‫כי הדרך הכי טובה להתמודד עם בריונים‬ ‫היא לספר למישהו.‬
‫מיד. הם פורחים כשאת שותקת.‬
‫תספרי למורה. או יותר טוב, למנהלת.‬
‫נראה לי שיש לי את החלק הבא בסיפור.‬
‫אבל עליי להזהיר אותך,‬
‫הגענו לחלק הרציני.‬
‫לאט לאט, האקרובטית כרכה‬ ‫את הצעיף הלבן והמבריק שלה‬
‫סביב פרק היד של בעלה.‬
‫למזל טוב, אהובי.‬
‫אז היא נתנה לו את החיבוק הכי גדול בעולם.‬
‫כל כך חזק,‬ ‫שהיא כמעט הוציאה ממנו את כל האוויר.‬
‫אז הם התכוננו‬
‫לפעלול הכי מסוכן שאי פעם בוצע.‬
‫האסקפולוג הגדול‬ ‫היה צריך לברוח איכשהו מהמנעולים,‬
‫להשתחרר מהכלוב,‬
‫ולנסות להציל את אשתו בתוך 12 שניות.‬
‫או שהיא תתפוצץ לחתיכות!‬
‫ברגע שהפתיל נדלק, האקרובטית זינקה לאוויר.‬
‫שנייה אחת, שתי שניות… הקהל עצר את נשימתו‬
‫בזמן שהיא התנדנדה גבוה יותר ויותר‬ ‫מעל הכרישים והמוטות המחודדים!‬
‫שלוש שניות, ארבע שניות.‬
‫האחות המרושעת הביטה בה בעליצות.‬
‫חמש שניות, שש שניות.‬
‫האסקפולוג לא הוריד את העיניים מאשתו‬
‫בזמן שהוא נאבק בשלשלאות שלו,‬
‫בידיעה שהטעות הקטנטנה ביותר‬
‫תוביל לכך שהוא יאבד אותה ואת ילדם לנצח.‬
‫שבע שניות, ופתאום…‬
‫היא עזבה!‬
‫האסקפולוג שלח יד גדולה וארוכה‬
‫כדי לתפוס את אשתו ואת הילד.‬
‫שמונה שניות!‬ ‫-אני לא יכולה להסתכל.‬
‫תשע שניות! עשר שניות! ו…‬
‫ו…‬
‫ו… 11 שניות!‬
‫הוא תפס את הדינמיט והעיף אותו הרחק!‬
‫הידד! אז לסיפור יש סוף שמח למרות הכול.‬
‫לא.‬
‫אין לו.‬
‫לא! היא הייתה בסדר? היא שרדה?‬
‫היא שברה כל עצם בגופה.‬
‫חוץ מהעצמות בקצות הזרתות שלה.‬
‫היא הצליחה לחיות מספיק זמן כדי ללדת.‬
‫אבל המאמץ היה גדול מדי.‬
‫תאהב את הילדה שלנו.‬
‫תאהב את בתנו בכל ליבך.‬
‫היא כל מה שאי פעם רצינו.‬
‫ואז היא מתה.‬
‫ואז…‬
‫המצב הידרדר.‬
‫מה? הידרדר?‬
‫אני חוששת שכן.‬
‫כי האסקפולוג היה כזה טוב לב‬
‫שהוא מעולם לא האשים‬ ‫את האחות החורגת המרושעת במה שקרה.‬
‫למעשה, הוא ביקש ממנה‬ ‫לעבור לגור איתו ולעזור לטפל בבתו.‬
‫לא, אל תבקש ממנה לעבור לגור איתך.‬
‫היא הייתה אכזרית מאוד לילדה הקטנה,‬
‫וגרמה לה לכבס ולנקות כל היום, כשהיא צועקת,‬
‫"נקי את הרצפה ואהיה נחמדה!"‬
‫כשהילדה הקטנה ניקתה,‬ ‫היא הייתה אכזרית עוד יותר,‬
‫כי היא הייתה רמאית איומה!‬
‫אני שונאת רמאים!‬
‫והכול נעשה בסתר,‬ ‫כך שהאסקפולוג לא חשד בדבר.‬
‫אז הילדה הקטנה והמסכנה גדלה עם הדודה‬
‫הכי מרושעת ואיומה שאפשר לדמיין!‬
‫בואי נתקשר למשטרה!‬
‫גברת פלפס.‬
‫זה רק סיפור.‬
‫מה?‬
‫כן, כמובן.‬
‫סיפור.‬
‫את פשוט גורמת לו להישמע אמיתי כל כך.‬
‫הראש שלך, מטילדה.‬
‫ההורים שלך בטח חושבים‬ ‫שהם זכו בלוטו עם ילדה כמוך.‬
‫אה, כן.‬
‫הם תמיד אומרים את זה.‬
‫למעשה, הם אומרים:‬
‫"אנחנו גאים בך כל כך, מטילדה.‬ ‫את כמו לזכות ב…"‬
‫כן. אני צריכה ללכת.‬
‫זה כמו לזכות בלוטו!‬
‫מה?‬
‫אני?‬
‫את? לא, את זה כמו לאכול נזלת של מישהו אחר.‬
‫אתה זה כמו לזכות בנזלוטו, בן.‬
‫אני בת.‬
‫אבל איך, הארי?‬
‫זוכרת את הטמבל השרירי ההוא?‬
‫מסתבר שהיו לו הרבה חברים שריריים.‬
‫ערמות של כסף.‬
‫כולם רוצים מכונית יוקרה.‬
‫לי היו רק גרוטאות,‬ ‫כל אחת עם קילומטרז' של 160,000 ק"מ.‬
‫אז עשיתי מה שכל מנהיג עסק הגון היה עושה.‬
‫מה?‬
‫קניתי מקדחה.‬
‫חיברתי אותה למד המהירות והרצתי אותה אחורה.‬
‫הורדתי את הקילומטרז' לכל המכוניות האלה‬
‫ומכרתי אותן לטמבלים השריריים האלה,‬ ‫מה שהוביל ל…‬
‫כסף!‬
‫אבל רימית אותם!‬
‫סליחה?‬
‫רימית אותם. מה שעשית לא היה הוגן.‬
‫אתה סתם רמאי!‬
‫חזרזירה קטנה!‬
‫זה בגלל הספרים, הארי. הספרים והסיפורים.‬
‫באמת?‬
‫ספרים, מה?‬
‫מה לדעתך אעשה מחר?‬
‫אני אלך לספרייה,‬
‫ואגיד למכשפה הזקנה הזו‬ ‫לא להכניס אותך לשם לעולם.‬
‫מה?‬
‫האף שלך תמיד נדחף לעניינים לא שלך!‬
‫חתיכת יצור קטן ומגעיל!‬
‫באותו לילה,‬ ‫בתו של האסקפולוג בכתה עד שנרדמה.‬
‫היא לא אמרה מילה‬ ‫על הבריונות של הדודה החורגת שלה.‬
‫היא לא רצתה להוסיף לכאב של אביה.‬
‫זה רק עודד את האישה להתאכזר עוד יותר,‬
‫עד שיום אחד היא התפוצצה.‬
‫האף שלך תמיד נדחף לעניינים לא שלך!‬
‫חתיכת יצור קטן ומגעיל!‬
‫והיא השליכה אותה, השליכה אותה למרתף‬
‫טחוב, חשוך ומאובק, נעלה את הדלת ויצאה.‬
‫אבל באותו לילה, במקרה,‬ ‫האסקפולוג בא הביתה מוקדם.‬
‫וכשהוא שמע את צליל הבכי של ילדתו,‬
‫הוא פרץ את הדלת.‬
‫"ילדה‬
‫"אל תבכי, אני כאן‬
‫"מתוקה‬
‫"אל תבכי‬
‫"מחי את הדמעות, ילדתי‬
‫"סלחי לי‬
‫"לא התכוונתי לנטוש כך‬
‫"אל תבכי, ילדתי‬
‫"אין מה לחשוש לך‬
‫"לא תוכלי עוד ליפול‬
‫"אני פה"‬
‫האם הייתי שקוע כל כך בצערי‬
‫ששכחתי את הדבר החשוב ביותר?‬
‫אני אוהב אותך כל כך, בתי.‬
‫אפצה אותך על כך כל שארית חיי.‬
‫"אל תבכה, אנא‬
‫"אני כאן, אבא‬
‫"אל תבכה‬
‫"הנה אמחה את דמעתך‬
‫"סלחי לי‬
‫"אבא, תסלח לי‬
‫"לא התכוונתי לנטוש כך‬
‫"לא התכוונתי לדרוש עוד‬
‫"בבקשה, אל תבכה‬ ‫-אל תבכי, ילדתי‬
‫"אתגבר על כל זה כשאתה לצדי‬ ‫-אין מה לחשוש לך‬
‫"לא אוכל עוד ליפול‬ ‫-לא תוכלי עוד ליפול‬
‫"אתה פה‬ ‫-אני פה"‬
‫אך כשהילדה הקטנה ישנה,‬
‫האסקפולוג החל לחשוב‬ ‫על האחות החורגת המורשעת‬
‫וזעם רב גאה בליבו הגדול!‬
‫השד הזה, המפלצת הזו.‬
‫היא אוהבת להתעלל בילדים, מה?‬
‫ובעוד חוסר הצדק שבאכזריות הדודה סער בתוכו,‬
‫הוא הסתובב והסתחרר‬ ‫עד שהפך לסערה גדולה של זעם‬
‫שראשו לא הצליח להכיל עוד.‬
‫וזו הייתה הפעם האחרונה‬ ‫שהילדה הקטנה ראתה אותו.‬
‫כי הוא מעולם לא חזר הביתה שוב.‬
‫את יודעת לעשות טלקנפסיס?‬
‫זה כשיש לך המון מוח.‬
‫הוא נמעך דרך העיניים שלך‬
‫ואת יכולה להזיז דברים בכוח המחשבה.‬
‫- מנצחת‬ ‫מקום ראשון -‬
‫מטילדה. זה בשבילך.‬
‫תודה.‬
‫מטילדה, בבקשה.‬
‫- לא! -‬
‫האין זה יום מקסים, ידידתי הוותיקה?‬
‫לבנדר, מה קורה?‬ ‫-את, את גיבורה.‬
‫בבקשה, מטילדה.‬
‫ביצים וגרגיר, סטפני? בחייך!‬
‫גיבורה?‬
‫כן, את מובילה מהפכה.‬
‫איזו מהפכה?‬ ‫-אמרת לטרנצ'בול "לא".‬
‫את מבינה, אף אחד לא עשה את זה מעולם.‬
‫את מובילה מהפכה.‬
‫אמרת לטרנצ'בול "לא".‬
‫אף אחד לא עשה את זה מעולם.‬
‫מוכנים לקצת כיף?‬
‫כן!‬
‫כיף?‬
‫אמרת "כיף"?‬
‫העבודה שלנו היא לא לעשות דברים "כיפיים".‬
‫אנחנו לא פה כדי לעודד או לטפח.‬
‫אנחנו פה כדי לרסק אותם עד…‬
‫שההתפתלות תיפסק.‬
‫אני… האמת שאני לא מאמינה ש… ש…‬
‫ב-ב-ב-באמת, ג'ני?‬ ‫א-א-א-את חושבת שלמישהו א-א-א-אכפת?‬
‫הכיתה הזו מלאה במורדים,‬
‫וצריך ללמד אותם לקח אמיתי.‬
‫תביאו את ציוד הספורט שלכם‬ ‫ותחליפו בגדים בדרך.‬
‫את מבינה, ג'ני,‬
‫כדי ללמד ילד, עלינו לשבור קודם…‬
‫את הילד.‬
‫"בית ספרי פתאום מצחין לי‬
‫"שקט, שרץ, רק תקשיב לי‬
‫"מצחין, וזה מאוד מטריד‬
‫"רק אף רגיש יבחין בו‬
‫"אבל אני מומחית לו‬
‫"זה הריח של המרד‬ ‫זה ניחוח הממריד‬
‫"אז בלי שום משאלת, המנהלת‬
‫"תאתר את האיוולת‬
‫"שבלי בושה היא מפיצה כאן ריח‬
‫"נמנע עוד ריח תוקפני‬
‫"בעזרת שעת חינוך גופני‬
‫"נפריד בין הכנוע למסריח"‬
‫קדימה, תולעים!‬
‫אני אמשיך מפה, ג'ני!‬
‫"כי ריח המרד מופרש בזיעה‬
‫"אתם תזיעו זיעה כה מרהיבה‬
‫"אם זה נכון‬ ‫אריח סירחון‬
‫"של עזרה ושל סיוע‬
‫"לכן כל שתיל, לפני שהוא מתחיל,‬
‫"יש להשפיל‬ ‫לקצוץ לו את הראש‬
‫"כל תולעת חסרת משמעת‬
‫"שתנסה להתחפר‬
‫"מן הבוץ צריך לתלוש‬
‫"ריח של מרד‬ ‫צחנת מחאה‬
‫"והתקוממות בריח זבל‬
‫"ריקבון התנגדות‬ ‫סירחון הפיכה‬
‫"תסיסת אנרכיה בואשת‬
‫"אם את השדים התשנו‬
‫"אש המרד תדעך ביגון‬
‫"חינוך בקצב 'שתיים-שלוש'‬
‫"הוא יעצור את הריקבון"‬
‫- אגתה 0‬ ‫שרצים 0 -‬
‫"צייתנות, צייתנות‬ ‫לילדים חסרי תרבות‬
‫"לנגנים שמתגנבים‬ ‫בהיסטוריה מסתתרים‬
‫"מקשקשים ומרעישים‬ ‫עצלנים ובטלנים‬
‫"הפתרון הוא פשוט צייתנות‬
‫"נתחיל להתעקש‬ ‫כאן שום מוקש לא יתקבל‬
‫"כתירוץ להיכשל כאן‬ ‫שום עול לא ייפרק כאן‬
‫"המסלול הזה תמיד כאן‬ ‫ברחמים לא תשקעו כאן‬
‫"והכול יקרה בזכות הצייתנות!‬
‫"היבבות, היללות‬ ‫מנוזלים, מנוזלות‬
‫"'אני צריך עוד טישו'‬ ‫יש עוד מישהו שדיבר כאן?‬
‫"זה לא סוד שכאן נדרשת יד ברזל שמרטשת‬
‫"כאן נוצרת צייתנות, צייתנות!‬
‫"ריח של המרד‬ ‫צחנת מחאה‬
‫"וסירחון כיתה זוממת‬
‫"תסיסה מתקוממת‬ ‫ריקבון התנגדות‬
‫"ריח משמעת מתרופפת"‬
‫איזו אלופה!‬
‫אגתה טרנצ'בול עשתה זאת שוב!‬
‫איזו ספורטאית, איזו ווינרית!‬
‫"דמיינתי עולם בלי אף ילד‬
‫"נסו איתי קצת לחלום‬
‫"דמיינו, רק לרגע‬ ‫השלווה! ללא פגע‬
‫"אוויר צח לנשום‬
‫"דמיינו בקתה בלב יער‬
‫"ובתוך הבקתה שם נמצא‬
‫"תוכי שמו 'זיק'‬ ‫ואיתו איזה פריק‬
‫"מקפל ניירות בלי מגע‬
‫"לי הוא שר‬ ‫שלא יגנבו את סוסייך‬
‫"אף אחד שם שלא ייבהל‬
‫"אם תגלי את הסוד‬ ‫אז כל סוס יעמוד‬
‫"הנה הוא צוהל‬
‫"צוהל‬
‫"צוהל…"‬
‫היא משוגעת.‬
‫אה-הא!‬
‫"לזאת כוונתי‬
‫"השרץ את ראשו הוציא‬
‫"האם ראיתם משהו יותר מזוויע‬
‫"האם הרחתם אי פעם דבר מה‬
‫"כמו מרד מסריח?‬
‫"צחנת מחאה‬
‫"וסירחון כיתה זוממת?‬
‫"תסיסה מתקוממת‬
‫"ריקבון התנגדות"‬
‫- אגתה 1000‬ ‫שרצים 0 -‬
‫"וזה לא ייגמר עד שאתכם אמגר‬
‫"המרד הזה פשוט יתפגר‬
‫"וצייתנות טובה ומיוזעת תשטוף‬
‫"את כל הצחנה‬
‫"הזאת!"‬
‫טוב. בוא נוציא אותך.‬
‫זו לא הוראה!‬
‫זו אכזריות!‬
‫אכזריות? כן. כמובן.‬
‫קדימה, חמוד.‬
‫בכל זאת אמרת שזה יהיה כיף.‬
‫אבל… זה לא כיף!‬
‫מיס האני, את פתטית!‬
‫את… חלשה.‬
‫את… רופסת.‬
‫את, למעשה…‬
‫בכיינית קטנה ו…‬
‫סלמנדרה.‬
‫אתה!‬
‫לא! מה? אני?‬
‫לא, זה לא אני. לא!‬
‫אל תתלשי את אוזניו!‬
‫גיליתי, מיס האני,‬
‫באמצעות שנים של ניסויים,‬
‫שאוזניים של ילדים קטנים לא נתלשות!‬
‫הן נמתחות.‬
‫בבקשה!‬
‫תעזבי אותו!‬
‫חתיכת בריונית טיפשה ואיומה!‬
‫איך את מעזה?‬
‫את לא ראויה לבית הספר הזה.‬
‫את מרושעת.‬
‫אני אמחץ אותך. אני אחבוט בך.‬
‫אני אבתר אותך, גברתי.‬
‫"אולי כבר תהיתם, כמוני,‬
‫"על דבר מה, כשאני אגיד 'אדום', למשל כבר‬
‫"אז אין ביטחון שאדום הוא אותו האדום שראיתם‬
‫"ומה האדום שראיתי‬
‫"ואם נתקרב אל המהירות שבה אור עובר‬
‫"ואם נאחז בו, באור‬ ‫האם הוא‬
‫"ינוע הרחק מכאן במהירות של האור‬
‫"שזאת עובדה נכונה, אבל הכוונה‬
‫"שאולי, זה נכון שבמחשבותיי‬
‫"אני בעצם שונה במעט משאר חבריי‬
‫"תשובות שקופצות לי לראש בלי שום סדר‬
‫"סיפורים שבאים לי כרוכים כמו ספר‬
‫"וכולם צועקים כי לצעוק אוהבים הם‬
‫"והקול שבראש מתחזק אז מאוד‬
‫"הלוואי שפתאום ישתקו ההורים‬
‫"והתדר והספר וכל הסיפורים‬
‫"וסליחה אם אני לא ברורה בתכלית‬
‫"הקול נהיה כעס והכעס שליט‬
‫"האש בתוכי שלרוב היא נכבית‬
‫"רק גוברת כעת‬ ‫הצעקות לוהטות בי‬
‫"והלב שוב פועם בי‬
‫"עיניי כבר צורבות לי‬
‫"ומשתנה כל העולם מסביבי…‬
‫"שקט‬
‫"דממה שהיא כלל לא דוממת‬
‫"מין צורה של השקט‬
‫"כאילו דפדפנו עוד דף בסיפור‬
‫"לעמוד בחורשה בטיול‬
‫"שקט‬
‫"דממה שהיא כלל לא דוממת‬
‫"זה השקט שטוב לי‬
‫"כמו הקול ששומעים כששוכבים הפוכים‬
‫"הקולות שאנחנו חושבים‬
‫"למרות שכולם עוד עומדים כאן…"‬
‫את מקשיבה, חתיכת…‬ ‫-"השפתיים זזות הן."‬
‫אידיוטית! חתיכת…‬ ‫-"המילים שיוצאות הן‬
‫"לאוזניי לא מגיעות.‬
‫"ושורר שקט‬
‫"ונעים וחם‬
‫"כמו המראה…"‬
‫…תולעת דם מעוררת חלחלה שכמוך.‬
‫"אל עין הסערה"‬
‫זה סוף המרד שלך.‬
‫נכנסת לשעריו של האדס.‬
‫שמעת? אני הולכת לפרק אותך.‬
‫נוראית, דוחה, מגעילה, מבחילה…‬
‫מי עשה את זה?‬
‫את בסדר, מיס טרנצ'בול?‬
‫אלוהים, הסלמנדרה!‬
‫היא… היא בתוך התחתונים שלי!‬
‫היא בתוך התחתונים שלי!‬
‫יש לי סלמנדרה בתחתונים!‬
‫טוב. זה היה מוזר.‬
‫טוב. כולם לחזור לכיתה.‬
‫ובבקשה, אל תסתבכו בהמשך היום.‬
‫מטילדה.‬
‫אני צריכה להראות לך משהו.‬
‫תראי, מיס האני.‬
‫מטילדה, אם מיס טרנצ'בול תראה…‬
‫רק תסתכלי. בבקשה.‬
‫נראה לי שכדאי שנלך לפני…‬ ‫-רגע.‬
‫הזזתי אותה בעזרת העיניים.‬
‫אני מוזרה?‬
‫אולי תרצי כוס תה?‬
‫לא. לא משם. מכאן.‬
‫מה זה לדעתך? הדבר הזה בעיניים שלי.‬
‫איך זה הרגיש?‬
‫זה הרגיש כמו תסיסה.‬
‫תסיסה.‬
‫אבל לא תסיסה רעה, תסיסה טובה.‬
‫תסיסה טובה.‬
‫טוב, בואי נראה.‬
‫אני לא מומחית,‬ ‫כי אני לא בטוחה שיש מומחים לתסיסה,‬
‫אבל נראה לי שזה קשור למוח המדהים שלך.‬
‫כלומר, אין מקום בראש שלי לכל המוח שלי?‬
‫אז הוא נמעך החוצה דרך העיניים שלי?‬
‫כן, לזה בדיוק אני מתכוונת.‬
‫הגענו.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫וואו.‬
‫משלמים רע מאוד למורים.‬
‫האמת שכן, זה נכון.‬
‫אבל אני עוד יותר ענייה מרובם.‬
‫את מבינה, אבא שלי מת כשהייתי קטנה.‬
‫קראו לו מגנוס. הוא היה טוב לב.‬
‫אבל… כשהוא הלך לעולמו,‬
‫דודה שלי הפכה לאפוטרופוסית שלי.‬
‫והיא הייתה אכזרית ומרושעת‬ ‫יותר ממה שתוכלי לדמיין.‬
‫וכשנעשיתי מורה, היא נתנה לי חשבון.‬
‫היא כתבה הכול.‬
‫כל שקית תה, כל חשבון גז,‬ ‫כל קופסה של שעועית.‬
‫היא הכריחה אותי לחתום על חוזה‬ ‫שאומר שאחזיר לה כל פרוטה.‬
‫באמת?‬
‫היא אפילו הכינה מסמך‬ ‫שבו נכתב שאבי הוריש לה את ביתו.‬
‫אבל מגנוס באמת עשה את זה,‬
‫הוא פשוט נתן לה את הבית שלו?‬
‫תמיד הרגשתי שזה… חשוד.‬
‫את מבינה,‬ ‫היא אמרה שהמוות שלו היה תאונה, אבל…‬
‫את חושבת שהיא הרגה אותו!‬
‫אני לא יודעת בוודאות.‬
‫כל מה שאני יודעת זה שכל שנות הבריונות‬ ‫תחת ידי האישה הזו הפכו אותי ל…‬
‫פתטית.‬
‫ואז יום אחד, נתקלתי בצריף הישן הזה.‬
‫התאהבתי בו.‬
‫התחננתי בפני החקלאי שהחזיק בו‬ ‫שייתן לי לעבור לגור כאן.‬
‫הוא חשב שאני משוגעת, אבל…‬
‫הוא הסכים, ו…‬
‫ולכן את גרה פה.‬
‫"הגשם אותי לא ירטיב פה‬
‫"והקור את דלתי לא יעבור‬
‫"ואעמוד איתן על המרצפות שלי‬
‫"כאן אשב ואכתוב את שיעוריי‬
‫"ואחלום כאן את חיי אל תוך הכרית‬
‫"והנה פה, השולחן הזה‬
‫"מתאים בדיוק לתה‬
‫"זה לא הרבה, אבל כאן עכשיו ביתי‬
‫"זה לא הרבה, אבל כאן עכשיו…"‬
‫מיס האני, הבית של אביך נמצא אצלה.‬
‫יש לה כל מה ששייך לך.‬
‫"בתמונות את הקירות כבר קישטתי.‬
‫"בחלון שלי עונות כבר התחלפו‬
‫"מנורה לקריאה‬
‫"ואני חופשייה‬
‫"ואין לי כל חשש, גם כשהקור יורד‬
‫"בסופות החורפיות‬
‫"אשמור על חום, דולקת פה אש מתעקשת‬
‫"אין מקום אחר, לא, זה ביתי‬
‫"זה לא הרבה, אבל כאן עכשיו ביתי‬
‫"פה יש לי בית טוב‬
‫"יש לי בית טוב‬
‫"זה לא הרבה, אבל כאן עכשיו ביתי‬
‫"יש לי בית טוב‬
‫"זה לא הרבה, אבל אני כאן‬
‫"ילדה‬ ‫-וכשהקור יורד‬
‫"אל תבכי, אני כאן, ילדתי‬ ‫-אין לי כל חשש‬
‫"בסופות החורפיות‬
‫"אל תבכי‬ ‫-אשמור על חום‬
‫"מחי את הדמעות‬ ‫-דולקת פה אש מתעקשת‬
‫"סלחי לי, לא התכוונתי‬ ‫-גם אם בחוץ הקור מקפיא‬
‫"לנטוש כך‬ ‫-אותי הוא לא מפחיד‬
‫"אין מה לחשוש לך‬ ‫-כי כל מה שתמיד ביקשתי‬
‫"כאן איתי‬
‫"זה לא הרבה, אבל כאן עכשיו ביתי‬
‫"זה לא הרבה, אבל כאן עכשיו‬
‫"ביתי"‬
‫מאיפה יש לך את הצעיף הזה?‬
‫הוא היה של אבא שלי.‬
‫אימא נתנה לו אותו לפני שהיא מתה.‬
‫היא הייתה…‬ ‫-אקרובטית.‬
‫כן, נכון. היא…‬
‫איך…‬
‫ואבא שלי היה אסק…‬ ‫-אסקפולוג.‬
‫מטילדה, איך את יודעת את זה?‬
‫אז הם היו ההורים שלך.‬
‫מה? מי?‬
‫האנשים בסיפור שלי.‬
‫חשבתי שאני ממציאה, אבל הוא אמיתי!‬
‫זו את, אלה החיים שלך!‬
‫מיס האני, מי זאת דודה שלך?‬
‫האמת, מטילדה, שהיא הדודה החורגת שלי.‬
‫מיס טרנצ'בול!‬
‫חוזה הוא חוזה הוא חוזה, הוא חוזה!‬
‫מטילדה.‬
‫מטילדה, תקשיבי!‬
‫את צריכה לשכוח מכל זה!‬ ‫את צריכה להיזהר מאוד.‬
‫מיס טרנצ'בול הושפלה‬ ‫והיא מסוגלת לדברים איומים.‬
‫אני לא מפחדת ממנה.‬
‫את צריכה לפחד. היא מסוכנת.‬
‫גם אני.‬
‫"עשירים", הוא אמר.‬
‫"דובים", הוא אמר.‬
‫"אני גאון", הוא אמר.‬ ‫-מה קורה?‬
‫לארוז, אנחנו נוסעים לספרד.‬
‫ספרד? למה?‬
‫זוכרת את הבחורים הגדולים,‬ ‫הטיפשים והשריריים‬
‫שהאבא האידיוט שלך מכר להם גרוטאות?‬
‫בחייך, יקירתי…‬
‫מסתבר שהם היו המאפיה!‬
‫ולא כאלה טיפשים, אחרי הכול.‬
‫הם נתנו לי 24 שעות להחזיר להם את הכסף.‬ ‫אבל מישהי כבר בזבזה אותו.‬
‫אני מקבל דרכונים מחר,‬ ‫אז אאסוף אותך מבית הספר.‬
‫מה לגבי גברת פלפס, לבנדר, נייג'ל, אמנדה?‬
‫מה לגבי מיס האני?‬ ‫-תשכח מהם!‬
‫אחרי מחר, לא תראה אותם שוב לעולם!‬
‫- מטילדה - הלכתי ליריד ספרים‬ ‫נתראה אחר כך. מה יקרה עכשיו?! -‬
‫- סליחה גברת פלפס -‬
‫- אולי לא לכל הסיפורים יש סוף טוב -‬
‫אתמול בוצע מעשה ונדליזם ביער.‬
‫עכשיו ראיתם את ההשלכות.‬
‫תשברו את הצעצועים שלי,‬ ‫אני אשבור את הצעצועים שלכם.‬
‫הכיתה של מיס האני, לקפטריה, עכשיו.‬
‫בואו, ילדים. יהיה בסדר.‬
‫ילדים…‬
‫איך אוכל להיות המנהלת שלכם‬
‫אם לא אוכל לצמרר אתכם עד עמקי נשמתכם?‬
‫אם הקטנים לא עושים קצת במכנסיים‬
‫כשאני נכנסת לחדר, אז אני…‬
‫נכשלת כמחנכת.‬
‫אז…‬
‫נעשה היום מבחן איות.‬
‫וכל ילד שיטעה, ולו בתשובה אחת…‬
‫ילך לצינוקי.‬
‫את לא יכולה לעשות את זה!‬
‫אה, באמת? למה?‬
‫בגלל מה שקרה אתמול? ה…‬
‫תקרית הקטנה?‬
‫אז הנה צינוקי הפתעה.‬
‫אתה!‬
‫תאיית, בוא נראה…‬
‫"סלמנדרה".‬
‫ס-ל-מ-נ-ד-ר-ה. סלמנדרה.‬
‫מה?‬
‫איך ידעת?‬
‫מיס האני לימדה אותנו. היא מורה מצוינת.‬
‫שטויות!‬
‫מיס האני הרבה יותר מדי רכה ומתוקה‬
‫בשביל להיות טובה במשהו!‬
‫את!‬
‫תאייתי את מה שמתאר את כולכם.‬
‫תאייתי "מבחילים".‬
‫מבחילים. מ-ב-ח-י…‬
‫ל-י-ם. מבחילים.‬
‫את מרמה, קוקיות!‬
‫היא ממש לא מרמה! היא פשוט מאייתת!‬
‫כמו שלימדתי אותם באדיבות, סבלנות וכבוד.‬
‫איך את מעזה לומר את המילים האלה בכיתה שלי!‬
‫את. אף-נזלת.‬
‫תעמדי ותאייתי.‬
‫"אמצ'לקמניאלספטריקוליסטימוזיס".‬
‫אבל זו לא מילה בכלל.‬
‫תאייתי או שתלכי לצינוקי.‬
‫ועליי להזהיר, יש שם אותיות שותקות.‬
‫א…‬
‫מ…‬
‫צ…‬
‫ל…‬
‫ק…‬
‫מ…‬
‫נ…‬
‫י…‬
‫אוי ואבוי…‬
‫ל…‬
‫אני מאוד מצטערת, הייתה שם א' שותקת.‬
‫את הולכת לצינוקי!‬
‫חתול!‬
‫ח-ת-ו-ף. חתול.‬
‫טעיתי, מיס.‬ ‫את צריכה להכניס גם אותי לצינוקי.‬
‫מה?‬ ‫-כלב. כ-ג-ץ. כלב.‬
‫ואותי.‬
‫שולחן. ס-א-ב-פ-י.‬
‫ואותי.‬
‫לא תוכלי להכניס את כולנו לצינוקי. בננה.‬
‫ג-ט-א-א-ב-ל…‬
‫מספיק!‬
‫הייתה לי הרבה עבודה!‬
‫צינוקי לכל אחד ואחת מכם!‬
‫תתכופפו!‬
‫ועכשיו המבחן הקטן שלנו נגמר.‬
‫אני יכולה לומר לכם שכל אחד‬
‫ואחד מכם נכשל.‬
‫אתם מבינים, יש ווינרים ויש לוזרים‬
‫בעולם הזה, ילדים.‬
‫ואני…‬
‫הגיר!‬
‫תראו, הגיר!‬
‫"אגתה…‬
‫"כאן מגנוס.‬
‫"תחזירי לג'ני שלי…‬
‫"את הבית שלה."‬
‫מי עושה את זה? מי? תגידו לי מיד.‬
‫אף אחד. זו רוח רפאים!‬
‫"ואז תעזבי."‬
‫אוי, לא.‬
‫"או שאני…‬
‫"אתפוס אותך…‬
‫"כמו שאת…‬
‫"תפסת אותי!"‬
‫אתם חושבים שאני טמבלית!‬
‫זה תכסיס זול, בדיוק כמו שמגנוס היה עושה!‬
‫אתם לא יכולים לפגוע בי.‬
‫אני אפגע בכם!‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫זה לא יכול להיות מגנוס. לא.‬
‫תראו! מטילדה.‬
‫אתם רואים! אני לא הולכת לשום מקום!‬
‫אוי, לא. מספיק.‬
‫מה אתם עושים לשיער שלי?‬
‫קוקיות! לא!‬
‫לא!‬
‫אני שונאת קוקיות!‬
‫תפסיקו מיד! אני מצווה עליכם!‬
‫תורידו אותי! תורידו אותי!‬
‫תורידו אותי!‬
‫זה נגמר.‬
‫בית הספר שייך לי עכשיו.‬
‫תברחי.‬
‫"שוב לא יקרה שהיא אותי תשפיל‬
‫"שוב לא יקרה שאת חירותי תגזול ממני‬
‫"ולא נשכח את שלחמנו כך‬
‫"על הזכות לשובבות מקובלת‬
‫"שוב לא יקרה שאני איחנק סתם‬
‫"לא ארשה להתעלל בי שם‬
‫"לא אטיל שום ספק‬
‫"כשאימי תגיד שמקסים אני"‬
‫כן!‬
‫"שוב לא יקרה שנחיה בכלא‬
‫"שוב לא יקרה כי אנחנו כאלה‬
‫"ילדי הגועל בתקופה הגועלית‬
‫"נשיר שיר גועלי בו כל חרוז - מגעיל‬
‫"נרים את נס הגועל‬ ‫נעשה כאן הפיכה‬
‫"ותרד טרנצ'בול שאולה מן הגועל‬
‫"כן, כאן ילדי הגועל בתקופה הגועלית‬
‫"נשיר שיר גועלי בו כל חרוז - מגעיל‬
‫"נרים את נס הגועל‬ ‫נעשה כאן הפיכה‬
‫"ותרד טרנצ'בול שאולה מן הגועל‬
‫"נשעט קדימה בצרחות!‬
‫"קחו מקל של הוקי וכמו בחרב התאמנו‬
‫"מאיתנו שוב לא יתעלמו‬
‫"בגירים שהוחבאו‬
‫"נכתוב מילים שנאסרו‬
‫"זה כבר לא גנאי‬
‫"מגעילים ודי‬
‫"א-א-א-ת רק כמו שבא לי‬
‫"אם נגיד כולנו שמותר לי‬
‫"לכתוב ת' ולא ט' כי‬
‫"מותר לנו להשתטותי‬
‫"הם אומרים לנו ליישר קו‬
‫"נעקם אותו כולם עכשיו‬
‫"שום דבר לא יעזור לטרנצ'בול‬
‫"שתיקח את הפטיש ותידפק בו!‬
‫"היינו חלשים, וכבר לא‬
‫"כי אנחנו לא נשברנו‬
‫"כי אל הקצה הגענו‬
‫"מרוב גועל כבר נגאלנו‬
‫"ב-א' לא ב-ע', גאולה!‬ ‫-הפיכה‬
‫"נשיר שיר מגעיל‬ ‫-שיר!‬
‫"מגעיל כאן נשיר‬
‫"חרוז‬ ‫-נהיה מגעילים ולא נשברים‬
‫"זהו שיר הגאולה כי כבר נגעלנו!‬
‫"כן, כאן ילדי הגועל בתקופה הגועלית‬
‫"נשיר שיר גועלי בו כל חרוז - מגעיל‬
‫"נרים את נס הגועל‬ ‫נעשה כאן הפיכה‬
‫"ועכשיו טרנצ'בול תיפול‬
‫"תיפול! תיפול! תיפול!‬
‫"כן, כאן ילדי הגועל בתקופה הגועלית‬
‫"נשיר שיר גועלי בו כל חרוז - מגעיל‬
‫"נרים את נס הגועל‬ ‫נעשה כאן הפיכה‬
‫"ותרד טרנצ'בול שאולה מן הגועל!"‬
‫- רכבי וורמווד -‬
‫קדימה!‬
‫צריך לזוז, בן, אנחנו נאחר!‬
‫היא… סליחה, לזוז?‬
‫לספרד. אנחנו עוברים לשם.‬
‫יש לנו טיסה עוד 40 דקות.‬
‫היי! תיפרד עכשיו!‬
‫לא, מטילדה. את לא יכולה.‬
‫אין מצב.‬ ‫-אל תעזבי.‬
‫מטילדה, בבקשה.‬ ‫-לא, מטילדה.‬
‫זה לא תלוי בי.‬
‫- מהפכה -‬
‫תודה.‬
‫קדימה.‬
‫צ'יק צ'ק.‬
‫טוב. פנימה.‬
‫איפה אני אשב?‬
‫זה יכול לשבת מאחורה.‬ ‫יש לזה אצבעות דביקות.‬
‫אי אפשר לתקוע אותו מאחורה!‬
‫תנו למטילדה להישאר איתי.‬
‫מר וורמווד, אני אשמח לדאוג למטילדה.‬
‫סליחה?‬
‫כלומר, אם היא תרצה להישאר איתי.‬
‫אני אטפל בה באהבה, כבוד, תשומת לב ו…‬
‫אני אשלם על הכול.‬
‫היית רוצה את זה, מטילדה?‬
‫רק רגע!‬ ‫-הארי!‬
‫את רוצה שנשאיר את הבת שלנו פה איתך?‬
‫איך קראת לי עכשיו?‬
‫אנחנו נפספס את הטיסה!‬
‫קראת לי… הבת שלך?‬
‫אם זה מה שהיא רוצה.‬
‫נו? זה מה שאת רוצה?‬
‫את רוצה להישאר פה עם מיס האני?‬
‫כן.‬
‫כן, כן, אני רוצה.‬
‫ואת רוצה לטפל בה?‬
‫כן.‬
‫באמת חסר לנו מקום.‬
‫כן.‬
‫כן, בסדר.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫הארי!‬
‫בבקשה!‬
‫היא עשתה את זה.‬
‫נהדר, טוב.‬
‫האח!‬ ‫-הידד!‬
‫"לא חשבתי ש…‬
‫"אצליח לצאת מהסיפור‬
‫"אשר נכתב עבורי‬
‫"לא העזתי לנסות‬
‫"את גורלי לשנות‬ ‫האור כבה בי‬
‫"פתאום נפקחו העיניים‬
‫"הבטתי אל השמיים‬
‫"שבהקו בכחול‬
‫"הופעת ושינית את הכול‬
‫"ניצבת שם כך בעמדתך‬
‫"כשידי בידך‬
‫"לא חשבתי ש…‬
‫-אי פעם יהיה איתי מי ש…‬
‫"יהיה איתי מי שאוכל לסמוך עליו‬ ‫-אוכל לסמוך עליו‬
‫"היה לי ברור מאוד‬
‫-שיהיה עליי ללמוד כיצד לשרוד‬
‫"שתמיד אהיה רק עם עצמי‬ ‫-רק עם עצמי‬
‫"פתאום נפקחו העיניים‬ ‫-פתאום נפקחו העיניים‬
‫"הבטתי אל השמיים‬
‫"שבהקו בכחול‬ ‫-בהקו בכחול‬
‫"הופעת ושינית את הכול‬
‫"ניצבת שם ואז את לקחת‬
‫"את ידי בידך‬
‫"את ידי בידך"‬
‫- קרנצ'ם הול -‬
‫"היית שם למעני"‬ ‫-זהירות. קצת שמאלה.‬
‫- ביה"ס הגדול והידידותי -‬
‫מושלם!‬ ‫-"ניצבת שם כך בעמדתך‬
‫"שינית לי את סוף הסיפור שנכתב לי‬
‫"התייצבת לצדי מול פחדיי‬
‫"אותי את הקמת על רגליי"‬
‫- מנהלת -‬
‫"כשהתפזרה הסופה‬ ‫את נותרת‬
‫"ניצבת שם ואז את לקחת‬
‫"לקחת את ידי בידך‬
‫"הפלת לי את כל מחסומיי‬ ‫-עזרת לי אז כל כך‬
‫"להבין‬ ‫-עזרת לי להבין‬
‫"שיש עוד גרסה נוספת שלי‬
‫"לקחת את ידי בידך‬ ‫-ידי בידך‬
‫"עמדת איתן לצדי‬ ‫-אני אהיה‬
‫"ניצבת שם בעמדתך‬ ‫-שם בשבילך‬
‫"שינית לי את סוף הסיפור שנכתב לי‬
‫"לקחת את ידי בידך‬
‫"עמדת איתן לצדי‬
‫"ניצבת לך שם בעמדתך‬
‫"שינית לי את סוף הסיפור שנכתב לי‬
‫"לקחת את ידי‬
‫"בידך"‬
‫- מטילדה – המחזמר -‬
‫תרגום כתוביות: עומר גפן‬