Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- חודריגו מרקס -‬
‫ח"מ!‬
‫לא התכוונתי לשתות היום.‬
‫אתה חתיך!‬
‫נחמד ששמת לב.‬
‫אני שמח שכולכם כאן.‬
‫לחייכם. תודה על כל האהבה. יהיה לנו כיף.‬
‫למופע הזה קוראים‬
‫"יורד נמוך", אז…‬
‫מאוד התרגשתי והופתעתי‬
‫כשב-Netflix קנו את הרעיון.‬
‫חשבתי שזה מוזר…‬
‫אבל זו חברה עם אמונה.‬
‫אז עכשיו אסביר לכם‬ ‫למה קוראים למופע "יורד נמוך".‬
‫אבל קודם אני צריך לשאול, יש קטינים בקהל?‬
‫את? איך קוראים לך?‬
‫מריאנה.‬
‫אני מבקש שתצאי.‬
‫אחזיר לך את הכסף.‬
‫ומחכה לך שוקו בחוץ.‬
‫צוחק איתך, מריאנה. הכול טוב.‬ ‫אבל זה מוזר, את יודעת?‬
‫למופע קוראים "יורד נמוך",‬
‫לא "ילד נמוך", אז…‬
‫יצאתי לסיבוב הופעות בברזיל,‬
‫ובאחת ההופעות היה בקהל ילד בן תשע.‬
‫ילד בן תשע אפילו לא גומר.‬
‫בגיל הזה אתה עדיין‬ ‫לא יודע מה אתה עושה, נכון?‬
‫אתה מביא ביד, "אני גומר.‬ ‫אופס, לא יצא כלום". רק…‬
‫מה שנקרא, "שפשוף נקי".‬
‫יש לך שם חיבה?‬
‫פשפש.‬ ‫-פשפש?‬
‫אז נקרא לך פשפש.‬
‫עם מי באת? זאת אימא שלך?‬
‫הדודה שלך?‬
‫אבל את מכירה אותה, נכון?‬
‫תמצמצי אם את בסכנה, פשפש.‬
‫גם אם הדודה שלך קנתה לך קולה,‬ ‫את לא חייבת לה כלום.‬
‫התחילו לומר עליי שאני יורד נמוך‬
‫בגלל תוכנית‬
‫בשם "זו אשמתו של קברל"‬‫…‬
‫אני שמח שאהבתם אותה.‬
‫בתוכנית הזאת דיברתי על כל מיני דברים:‬ ‫מציצות, התחככות באנשים,‬
‫הזין שלי בפרצוף של אנשים,‬ ‫הזין שלי בפה של אנשים,‬
‫אנשים שיושבים לי על הזין,‬ ‫שפיך, זין ואנשים באופן כללי.‬
‫ואף פעם לא הסתבכתי בצרות.‬
‫בעונה השישית אמרתי שליקקתי מנוש.‬
‫והרי התוצאה לפניכם.‬
‫חטפתי על הראש בכל הרשתות החברתיות.‬
‫אנשים התעצבנו עליי בטירוף.‬ ‫קיבלתי הודעות באינסטגרם,‬
‫"חודריגו, זה לא בסדר!‬ ‫אני צופה בתוכנית הזאת עם הילדים שלי."‬
‫"זאת לא אשמתי שבחרת לצפות בתוכנית איתם.‬
‫"תזמין אנשים שאוהבים את התוכנית."‬
‫פשפש אוהבת אותה. היא אפילו באה למופע.‬
‫אני לא מבין מה הבעיה.‬
‫"חודריגו, אתה חייב להבין,‬ ‫יש שידור חוזר ב-11 בבוקר."‬
‫אמרתי, "אני יודע.‬
‫"אני גם יודע‬
‫"שאפשר ללקק מנוש גם בשעות העבודה."‬
‫האמת, אני ממליץ על זה.‬ ‫זו דרך מעולה לפתוח את הבוקר.‬
‫ג'וינט, טפיוקה ומנוש.‬
‫אפשר גם לפזר קצת שבבי קוקוס‬
‫על מה שמתחשק לכם.‬
‫אולי לא על הג'וינט, זה מוזר.‬
‫קראתי למופע שלי "יורד נמוך",‬
‫אבל האמת שאין קשר בין השם למופע.‬
‫צוות ההפקה שלי אמר, "חודריגו, תקשיב,‬
‫"סיבוב ההופעות של המופע החדש שלך‬ ‫יתחיל בינואר 2020."‬
‫לא ידענו שסוף העולם מתקרב.‬
‫זה היה ביולי או באוגוסט 2019.‬
‫"בינואר?" אמרו לי, "כן".‬
‫אמרתי, "זה לא מספיק זמן.‬
‫"כתבתי את המופע הראשון שלי במשך עשר שנים.‬
‫"אני אמור לכתוב מופע חדש‬ ‫בארבעה-חמישה חודשים? השתגעתם?"‬
‫"בהצלחה, חודריגו.‬ ‫כבר התחלנו למכור כרטיסים."‬
‫נלחצתי נורא.‬
‫חשבתי שלא אספיק.‬
‫ותמיד היה לי חלום בתור אמן:‬
‫לכתוב מופע‬
‫שבו אני מספר רק סיפור אחד.‬
‫אבל איזה סיפור‬ ‫יהיה מעניין מספיק למופע שלם?‬
‫אז התחלתי לחשוב.‬
‫עברתי על כל הזיכרונות שלי‬
‫וחיפשתי סיפור מדהים‬
‫שאוכל לספר.‬
‫לא מצאתי כלום.‬
‫נלחצתי עוד יותר.‬
‫אבל אז שיחק לי המזל.‬
‫הזמינו אותי להופיע בפרננדו די נורוניה.‬
‫תאכלו את הלב.‬
‫מישהו כאן היה פעם בנורוניה?‬
‫את? מה את עושה בחיים?‬
‫את רופאה? הבנתי.‬
‫אלה האנשים שנופשים בנורוניה.‬
‫מישהי הרימה את היד מאחורה?‬
‫מה את עושה בחיים?‬
‫עובדת במשרד פרסום? מגניב.‬
‫מישהו בצד הזה היה בנורוניה?‬
‫לא, הצד הזה גרוע.‬
‫עוד מישהי הרימה את היד. הנה את.‬
‫מה את עושה בחיים?‬
‫עורכת דין?‬
‫עדיף שאפסיק לדבר.‬
‫תודה שבאת.‬
‫אני מבין למה רובכם לא הייתם בנורוניה.‬
‫אתם גרים כאן בסאו פאולו.‬
‫אני גרתי ברסיפה, הרבה יותר קרוב.‬
‫"קרוב". 500 ק"מ.‬
‫אבל אי אפשר לשחות לשם.‬
‫ויש כרישים בדרך, זה בעייתי.‬
‫ביקרתי בנורוניה רק אחרי שעברתי לסאו פאולו.‬
‫הזמינו אותי לעשות שם סטנד-אפ.‬
‫וכשהייתי בנורוניה, נחתכתי בבוהן.‬
‫חשבתי שזו פציעה על רמה,‬ ‫חתך בבוהן בנורוניה.‬
‫עכשיו יש לי צלקת בבוהן,‬ ‫ואנשים שואלים, "חודריגו, מה זה?"‬
‫אני אומר, "נורוניה. מה איתך? הכול טוב?"‬
‫אז החלטתי להעלות מופע‬ ‫רק כדי לספר שהייתי בנורוניה ונחתכתי בבוהן.‬
‫אבל חשבתי ש"הייתי בנורוניה ונחתכתי בבוהן"‬
‫זה שם שקשה לשווק.‬
‫אז כדי למכור כרטיסים,‬
‫קראתי למופע שלי "יורד נמוך".‬
‫ידעתי שככה אנשים ישתכנעו לבוא,‬
‫אבל אחרי שהם יבואו למופע,‬ ‫אני אגלה להם את האמת:‬
‫הם בעצם קנו כרטיסים למופע‬
‫"הייתי בנורוניה…‬
‫"ונחתכתי בבוהן."‬
‫והוא מתחיל עכשיו!‬
‫אני מקווה שתיהנו.‬
‫- חודריגו מרקס -‬
‫- הייתי בנורוניה ונחתכתי בבוהן -‬
‫אתם מאמינים שהייתי בנורוניה ונחתכתי בבוהן?‬
‫"אז מה יש בנורוניה?"‬ ‫"חודריגו, זה פסטיבל של ארבעה ימים.‬
‫"תהיה שם ארבעה ימים‬ ‫ותעשה 30 דקות של סטנד-אפ."‬
‫אמרתי, "מעולה.‬ ‫זה כל מה שאני רוצה, ארבעה ימים באי".‬
‫אמרו לי, "הזמינו אותך‬
‫"ואת פאולינו סחה."‬
‫"מדהים. זה כבר היום הכי טוב בחיים שלי."‬
‫כי אני מת על פאולינו. הוא חבר טוב שלי‬
‫ואחד הקומיקאים הכי טובים במדינה.‬
‫אמרתי, "ארבעה ימים עם פאולינו בנורוניה?"‬
‫"וזה לא הכול." שאלתי, "מה עוד?"‬
‫"גם טאטו מפלמנסה יהיה שם."‬
‫אמרתי, "אין מצב, זה הולך ומשתפר".‬
‫כי זה מדהים,‬ ‫לא משנה אם אתה אוהב הבי מטאל או לא,‬
‫כשאתה שומע את "כתבתי את השם שלך בחול",‬
‫הגוף שלך ישר מתחיל לזוז.‬
‫אתה לא שולט בזה.‬
‫אמרתי, "הולך להיות פצצה.‬
‫"אני נוסע לנורוניה.‬ ‫אני לא אורז מכנסיים ארוכים, רק קצרים."‬
‫הגעתי לשדה התעופה במכנסיים קצרים‬ ‫של משפחת סימפסון, ועשו לי פרצופים.‬
‫אמרתי, "לא אכפת לי.‬ ‫אני נוסע לנורוניה, קטן עליי".‬
‫הרגשתי כמו עורך דין.‬
‫עליתי למטוס, והוא היה מלא ברופאים.‬
‫מאחוריי ישבו שני בחורים וניהלו שיחה עמוקה‬
‫שעכשיו אשחזר לכם מילה במילה.‬
‫אחד מהם פנה לשני ואמר, "היי!"‬
‫והשני ענה בלי היסוס, "הו!"‬
‫ואז השיחה התחילה.‬
‫"ידעת שאם צוללים בנורוניה‬ ‫צלילה חופשית או צלילת סקובה‬
‫"ועולים על מטוס באותו יום,‬
‫"בגלל הלחץ התת-מימי ולחץ האוויר בטיסה,‬
‫"הראש מתפוצץ?"‬
‫הייתי כזה, "מה אמרת, אחי?‬
‫"שניכם תכננתם לשמור את זה בסוד ביניכם?‬
‫"דיילת, לבחור הזה יש הודעה!‬
‫"אם תצללו ותטוסו, תאכלו אותה!‬
‫"הראש שלכם יתפוצץ!‬
‫"משככי כאבים לא יעזרו."‬
‫נחתנו בנורוניה.‬
‫כשנוחתים בנורוניה,‬ ‫שוטרים פדרליים מקבלים את פני הנוסעים.‬
‫השוטרים בנורוניה לובשים מכנסיים קצרים.‬
‫עפתי על זה.‬ ‫אף פעם לא ראיתי שוקיים של שוטר.‬
‫זה היה חידוש מרענן. שוטרים בשוקיים חשופות.‬
‫הרגשתי בבית.‬
‫עברנו את הבידוק, לא מצאו את הגראס,‬ ‫פאולינו החביא אותו טוב.‬
‫יש מצב שעכשיו סיבכתי לו את החיים.‬
‫ואז פגשנו את המדריך שלנו,‬
‫והמדריך פתח את השיחה בצורה מוזרה.‬ ‫הוא הסתכל עלינו ואמר,‬
‫"רק שתדעו, ברונו גגליאסו לא באי".‬
‫אמרתי, "מי שאל?"‬
‫"רק שתדעו, כי אנשים תמיד שואלים.‬
‫"הם חושבים‬ ‫שמפעילים סירנה כשברונו מגיע לאי.‬
‫"אורגיה!"‬
‫אמרתי, "תקשיב…‬
‫"הייתי שמח לשמוע עוד על האורגיה."‬
‫"אין באמת אורגיה."‬
‫"אל תמרח אותי.‬
‫"זה אי, ברור שיש אורגיה.‬
‫"אני לא רוצה להשתתף, רק לצפות.‬ ‫להיות על תקן משקיף."‬
‫הייתי מת לראות את ז'ובנה יובנק‬
‫שוכבת עם ברונו גגליאסו,‬
‫ואז ברונה מרקזינה מגיעה.‬
‫זה יהיה יום מדהים.‬
‫אם יזמינו אותי להצטרף, "בוא, חודריגו",‬
‫אני אגיד, "אני לא ראוי לזה, תודה רבה".‬
‫אני לא…‬
‫אני לא ארצה‬ ‫להעלות את קטגוריית המשקל של האורגיה.‬
‫הגענו לאכסניה, שמנו את החפצים בחדר‬
‫והלכנו לחוף הסמוך, מפרץ קטן ומבודד.‬
‫המדריך אמר שנאהב את המפרץ הזה,‬
‫כי שוניות וסלעים חוסמים את הגישה מהים,‬ ‫אז רק בעלי חיים קטנים יכולים להיכנס אליו.‬
‫אמרתי, "מעולה".‬
‫אז אנחנו מגיעים לחוף,‬
‫ונורוניה זה מקום יפהפה, באמת מרשים.‬
‫אני, פאולינו והמדריך מגיעים לחוף,‬ ‫והמים צלולים לגמרי.‬
‫הפרסומאים יודעים על מה אני מדבר.‬
‫זה משהו מיוחד.‬
‫כולי בהתרגשות.‬
‫ופתאום, כאילו המדריך ארגן את זה מראש,‬ ‫ראיתי משהו שלא ראיתי בחיים שלי.‬
‫במים הייתה להקה ענקית של כרישים,‬
‫"בייבי שארק" דו-דו, דו-דו.‬
‫כמות עצומה של בייבי שארק דו-דו, דו-דו.‬
‫דו-דו, דו-דו בכל מקום.‬
‫המון.‬
‫התלהבתי והתחלתי להעלות סטוריז.‬
‫פאולינו מבוגר יותר,‬ ‫אז הוא מצלם סרטון, לא סטורי.‬
‫המדריך אמר, "היי, חודריגו!"‬ ‫שאלתי, "מה קורה?"‬
‫"שניכנס?" שאלתי, "לטרקטורון, ונעוף מפה?"‬
‫"לא, למים."‬
‫אמרתי, "מה?‬
‫"יש כאן מלא דו-דו, דו-דו."‬
‫הוא אמר, "זה בסדר". ואני כזה, "ממש לא!"‬
‫הוא אמר, "הם קטנים".‬ ‫אמרתי, "הם כרישים קטנים. תדייק.‬
‫"השמטת את החלק הכי חשוב."‬
‫"הם תינוקות."‬
‫"איזה תינוקות? אף אחד לא אומר,‬ ‫'איפה אבא שלך, כריש קטן?' השתגעת?‬
‫"הם טורפים!‬
‫"אני מרסיפה, אני מכיר כרישים."‬
‫ואז הוא סיפר בדיחה,‬ ‫כי אנשים אוהבים לצחוק על קומיקאים.‬
‫מתברר שאפשר לצחוק עלינו חופשי.‬
‫זה חלק מהתפקיד.‬
‫"חודריגו, אתה חייב להבין שכאן בנורוניה‬ ‫בעלי החיים נמצאים בבית הגידול הטבעי שלהם,‬
‫"אז המערכת האקולוגית כאן מושלמת.‬
‫"אין סיבה שכריש יתעניין בבשר סוג ב'."‬
‫אמרתי,‬ ‫"עלבונות לא ישכנעו אותי להיכנס למים, אחי.‬
‫"חוץ מזה,‬
‫"אולי לכריש מתחשק ג'אנק פוד היום?‬
‫"נראה לך שאני איכנס למים? לא."‬
‫אם לכריש נמאס לשתות שייק חלבונים,‬
‫אני לא רוצה להיות החטיף שלו.‬
‫פאולינו סחה נכנס למים‬
‫למרות כל האזהרות שלי.‬
‫"פאולינו, פאולינו!‬
‫"אתה הולך לאבד יד."‬
‫אם מישהו ישאל, "איך פאולינו איבד את היד?"‬ ‫אני אגיד, "הוא היה מטומטם!"‬
‫התחלתי לצלם,‬
‫ובמרחק 25 מטרים מאיתנו‬ ‫ראיתי בחורה לבנה מאוד.‬
‫לבנה מאוד מאוד מאוד.‬
‫כאילו, ממש לבנה.‬
‫היא הייתה במרחק גוון אחד של לבן משחור.‬
‫ממש בתפר של גלגל הצבעים.‬
‫לבנה בטירוף.‬
‫אני אוהב את הבדיחה הזאת.‬ ‫אני אמכור אותה ליצרן צבעים.‬
‫כריש התחיל להתקרב אליה,‬
‫וזה כבר לא היה בייבי שארק.‬ ‫זה היה כריש גדול, זה היה…‬
‫זה היה כריש פשפש!‬
‫כריש בגיל ההתבגרות,‬ ‫כריש שמכור ל"פרי פייר".‬
‫פאולינו ראה את הכריש ורצה להזהיר אותה,‬
‫אז הוא הסתובב אליה ועשה…‬
‫"היי!‬
‫"כריש!‬
‫"כריש במים!‬
‫"כריש במים! תזדרזי!‬
‫"במים!"‬
‫הבחורה הרימה את הראש, מבוהלת לגמרי,‬
‫וצעקה בחזרה,‬
‫"מה אמרת, אחי?"‬
‫היא הייתה מטרזינה.‬
‫היא חשבה‬
‫ש"כריש במים"…‬
‫זה כריש משומר.‬
‫"מה זה הדבר ההזוי הזה?‬ ‫מי מוכר שימורי כריש בחוף?‬
‫"הוא מוכר כריש במים.‬
‫"אף פעם לא שמעתי על זה.‬
‫"אולי זה קטע של נורוניה, אני לא יודעת."‬
‫הלכנו משם. הבכנו את עצמנו.‬
‫בלילה יצאנו לבר.‬
‫המדריך לקח אותנו לבר ואמר, "תקשיבו,‬
‫"אל תשתו יותר מדי,‬ ‫כי מחר אנחנו יוצאים להפלגה מוקדם בבוקר,‬
‫"ואם יהיה לכם הנגאובר, תחטפו מחלת ים."‬
‫אמרתי, "לא מתחשק לי לבוא".‬
‫הוא אמר, "יהיה מגניב, חודריגו".‬ ‫ואני כזה, "לא".‬
‫"כולם באים."‬
‫"מי זה כולם?"‬
‫"טאטו, המשפחה של טאטו,‬ ‫הילדים של טאטו, אשתו של טאטו.‬
‫"כמה אנשים מנורוניה, לא זוכר מי בדיוק.‬
‫"תאליטה רבוסס, חברה של תאליטה רבוסס."‬
‫אתם מכירים את תאליטה רבוסס?‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫"כן", "לא".‬
‫האמת שזה לא ממש משנה.‬
‫תאליטה היא אחלה בחורה, אני אוהב אותה,‬
‫אבל יש לה הופעת אורח קצרה מאוד במופע הזה.‬
‫זהו, נגמר.‬
‫"תהיה מוזיקה, תהיה בירה,‬ ‫נעשה על האש, נצא לצלילה."‬
‫אמרתי, "אני מוותר על הצלילה".‬
‫הוא אמר, "אולי יתחשק לך". אמרתי, "לא".‬
‫הוא אמר, "תחליט מחר".‬ ‫אמרתי, "לא, החלטתי עכשיו".‬
‫למחרת בבוקר עלינו על הסירה‬ ‫ושטנו ישר בשיא המהירות.‬
‫הגענו ללב ים,‬
‫מסביבנו היו עוד סירות,‬ ‫וראיתי שבכל סירה יש מנגל. לא הכרתי את זה.‬
‫והקפטן אחראי על המנגל.‬
‫זה לא חלק מהגדרת התפקיד.‬
‫אבל זה היה מגניב.‬
‫הוא חבש כובע מלחים‬ ‫וניווט את הסטייקים לצפון-צפון-מערב.‬
‫קפטן ומנגליסט. ממש איש אשכולות.‬
‫לסירה שלנו היה קפטן מבוגר נחמד.‬
‫הייתה לנו שיחה מעולה‬ ‫על דברים ברומו של עולם ובעומקו של ים.‬
‫שאלתי אותו, "אחי, אם נמשיך לשוט ישר,‬
‫"נגיע לאפריקה?"‬
‫הוא ענה, "אין לנו מספיק דלק".‬
‫המדריך ניגש אליי, "היי, חודריגו".‬ ‫"מה קורה, אחי?"‬
‫"אתה נכנס למים?" אמרתי, "כבר דיברנו על זה.‬
‫"לא נכנסתי למים אתמול עם הכרישים הקטנים.‬
‫"נראה לך שאני איכנס למים‬ ‫עם כרישים גדולים? השתגעת?"‬
‫הוא אמר, "אבל הים הרבה פחות מסוכן היום."‬
‫אמרתי, "אז אתה מודה שאתמול היה מסוכן?‬
‫"עליי לא עובדים בקלות כזאת, אחי."‬
‫הוא אמר, "אבל כאן‬ ‫בכלל לא תראה את הכרישים".‬
‫אמרתי, "זה אמור לעודד אותי?"‬
‫"יש כאן רק כרישים לימוניים."‬
‫"אחי, אני לא ביולוג ימי.‬
‫"המידע הזה לא אומר לי כלום.‬
‫"מה חשבת שיקרה?‬ ‫אני אגיד, 'אה, למה לא אמרת?‬
‫"'כולם יודעים שכרישים לימוניים לא נושכים,‬
‫"'הם רק שורפים בעיניים.'‬
‫"אף פעם לא שמעתי על קאיפיריניה אטלנטית!"‬
‫לפאולינו סחה יש ביצים ענקיות.‬
‫כלום לא מפחיד אותו.‬
‫אף פעם לא ראיתי מישהו מזלזל ככה בחיים שלו.‬
‫שוחה לו בסבבה.‬
‫הוא ראה טריגון וצעק אליי,‬
‫"טריגון!"‬
‫צעקתי לו בחזרה, "תברח!"‬
‫הוא אמר, "תביא את הגו-פרו מהתיק שלי.‬ ‫אני רוצה לצלם סרטון".‬
‫"מה אמרת, פאולינו?"‬
‫"אני רוצה לצלם סרטון." שאלתי, "למה?"‬
‫"אני רוצה תמונות של טריגונים."‬
‫"תיכנס לגוגל ותכתוב 'טריגונים'.‬
‫"יש שם תמונות בלי סוף, פאולינו.‬
‫"אפילו ברזולוציית 4K.‬
‫"לשלוח לך פוסטר של טריגון הביתה?‬
‫"אני שולח לך פוסטר הביתה, פאולינו."‬
‫"לא, זה הגו-פרו של הבת שלי.‬ ‫היא ביקשה ממני לצלם סרטונים."‬
‫אמרתי, "אבל למה טריגונים? תצלם את המנגל.‬
‫"תצלם את החוף.‬
‫"יש זום במצלמה הזאת? אפריקה ממש פה מולנו."‬
‫"חודריגו, טריגונים הם לא מסוכנים."‬ ‫הייתי כזה, "פאולינו…‬
‫"אתה לא צלם של אנימל פלנט.‬
‫"טריגונים הם מסוכנים מאוד.‬
‫"אתה מכיר מישהו‬ ‫שטריגונים תקפו אותו, פאולינו?"‬
‫"לא." אמרתי, "רואה?‬
‫"הם לא משאירים ניצולים.‬
‫"אתה באמת רוצה להתעסק איתם?‬ ‫בסדר, לך על זה.‬
‫"לך!"‬
‫והוא הלך.‬
‫הטריגון לא הבין מה קורה.‬ ‫הוא הסתכל למעלה ועשה, "אושה?"‬
‫זה היה טריגון מצפון-מזרח ברזיל.‬
‫פאולינו חזר מותש ומתנשם.‬
‫הוא נתן לי את הגו-פרו ואמר,‬ ‫"תראה. הטבע במלוא הדרו".‬
‫צפיתי בכל הסרטון, כמעט שמונה דקות. מרשים.‬
‫פאולינו סחה החזיק את הגו-פרו הפוך‬ ‫מההתחלה ועד הסוף.‬
‫זה סרטון תגובה‬
‫של פאולינו סחה רואה טריגון.‬
‫הטריגון לא מופיע אפילו לשנייה אחת.‬
‫עד היום אני לא בטוח שבכלל היה שם טריגון.‬
‫הוא אומר שאפשר לראות‬ ‫השתקפות של הטריגון בעיניים שלו.‬
‫אבל צריך אמונה.‬
‫המדריך לא ויתר.‬
‫"נו, חודריגו?" אמרתי, "מה, אחי?"‬
‫"אתה לא נכנס?"‬
‫"אחי, כבר אמרתי לך כמה פעמים שלא."‬
‫"באמת שאין לך סיבה לדאוג."‬ ‫אמרתי, "לא, אחי".‬
‫"מה יש? אתה לא יודע לשחות?"‬
‫אמרתי, "תרגיע, אני שחיין מעולה".‬
‫הוא שאל, "אז מה הבעיה?" אמרתי, "תשמע, אחי…‬
‫"עברתי טראומות." הוא שאל, "מה זאת אומרת?"‬
‫"יש לך זמן?" הוא אמר, "כן".‬
‫"אז תקשיב.‬
‫"כשהייתי צעיר…"‬
‫לא כמו פשפש.‬
‫כבר תרמתי למשק. עבדתי.‬
‫התחלתי לחסוך כסף, רציתי‬
‫לנסוע לאפריקה.‬
‫ליתר דיוק, לדרום אפריקה.‬
‫חלמתי לצלול שם עם כרישים לבנים.‬
‫זה נשמע קצת מטורף,‬
‫אבל ראיתי סרט תיעודי‬
‫שאמר שאנחנו, בני האדם,‬ ‫נמצאים בראש שרשרת המזון‬
‫של כל המינים בכדור הארץ.‬
‫אנחנו בפסגה.‬
‫מישהו פה התלהב מזה.‬
‫קצת מוזר, אבל כאלה אנחנו.‬
‫אנחנו במקום הראשון‬
‫כי המצאנו כלי נשק, מכוניות, מטוסים.‬
‫לא אנחנו, כן? אנחנו פה בחוף מזויף.‬
‫כמה אנשים…‬
‫כמה אנשים המציאו את כל זה,‬ ‫ואנחנו היינו כזה, "מגניב!"‬
‫הכריש הלבן נמצא במקום השני.‬
‫והוא לא חמוש.‬
‫אם הוא ילמד להחזיק סכין,‬
‫הלך עלינו בענק.‬
‫אז כל עוד אנחנו האלופים,‬ ‫רציתי לנצל את ההזדמנות,‬
‫להסתכל לכריש לבן בעיניים ולומר,‬ ‫"מה קורה, מדליית כסף?"‬
‫זה היה החלום שלי.‬
‫כמובן, זו צלילה בפיקוח.‬
‫אתה צולל בתוך כלוב נגד כרישים לבנים,‬
‫המדריך זורק בשר למים,‬
‫הכרישים הלבנים נמשכים לריח של הדם,‬
‫אתה מצלם תמונה, מעלה אותה לאינסטה. הצלחה.‬
‫אבל אין ערובה שהכרישים הלבנים יבואו,‬
‫כי הם לא מקבלים משכורת מהמארגנים של הטיול.‬
‫אז יש קצת מתח באוויר.‬
‫ואם הכרישים לא באים, אתה לא מקבל החזר.‬
‫לא.‬
‫כי הסירה הפליגה והבשר נזרק.‬
‫ואז זאת סתם סיטואציה מבאסת.‬
‫אתה מתחת למים עם חתיכות בשר מאחוריך.‬
‫אין שום כיתוב‬ ‫שיציל את התמונה הזאת באינסטגרם.‬
‫קאיו פרננדו אבראו.‬
‫"הנסיך הקטן".‬
‫"כי לעולם ערב אדם‬ ‫לשלומו של הבשר שהוא מאלפו."‬
‫כלום לא יעזור.‬
‫למה לא נכנסתי למים?‬ ‫כי ראיתי סרטון של מישהו שהיה…‬
‫מישהו כמוני וכמוכם, תייר.‬
‫הוא לובש חליפת צלילה…‬
‫אני לא יודע למה העלו את הסרטון הזה לרשת.‬
‫הוא לובש חליפת צלילה, יש איתו כמה חברים.‬
‫לפני שהחברים שלו נכנסים למים,‬ ‫הוא קופץ פנימה לבד. בום!‬
‫לפני שהאחרים נכנסים.‬
‫כריש לבן מופיע.‬
‫עצבני בטירוף.‬
‫ראיתי אותו וחשבתי, "הכריש הזה עובד בדואר.‬
‫"הוא מביא חבילה למישהו."‬
‫הכריש קופץ.‬
‫לא ידעתי שכרישים יכולים לקפוץ. הם יכולים.‬
‫הוא מתנגש בדופן הסירה‬
‫ונופל ישר לתוך הכלוב.‬
‫כמה אנשים אמרו עכשיו, "ואו!"‬
‫ואנחנו כאן עם 800 אנשים.‬ ‫תחשבו שצפיתי בזה לבד בחדר שלי.‬
‫השרשרת משתחררת‬
‫והכלוב שוקע כולו במים,‬
‫כשהבחור ו"מדליית הכסף" בתוכו.‬
‫והבחור לא חמוש.‬
‫לא יודע מה איתכם, אבל אם אני לא חמוש,‬ ‫אני כבר לא במקום הראשון.‬
‫גם אם אני חמוש, בעצם.‬
‫כי אני לא יודע להשתמש בנשק.‬
‫אני אולי במקום 100, וגם זה בלחץ.‬
‫ברחתי פעם מקפיברה, אז…‬
‫איך אני יכול…‬
‫לאיים על בעלי חיים בג'ונגל?‬
‫הופעתי פעם באקרה, בריו ברנקה.‬
‫אחרי המופע הייתי בחדר ההלבשה שלי,‬
‫ופתאום צץ ראש של קפיברה מתוך שיח.‬
‫היא הסתכלה לי בעיניים ועשתה…‬
‫ורצה ישר לכיווני.‬
‫לא נראה לי שהיא זיהתה אותי.‬
‫אז החלטתי‬
‫לברוח.‬
‫חשבתי שזאת ההחלטה הכי נבונה‬
‫באותו רגע.‬
‫אין לי מושג איך קפיברות תוקפות.‬
‫אולי אני אגן על הבטן, והיא תבעט לי בפרצוף?‬
‫זה באמת מדאיג אותי, אתם יודעים?‬
‫כי בעלי החיים עלולים למרוד בנו בכל רגע,‬
‫ואני לא בטוח שאנחנו מוכנים לזה.‬
‫המין האנושי‬ ‫פגיע יותר משאנחנו חושבים. באמת.‬
‫אתם יודעים מהו בעל החיים הקטלני ביותר?‬ ‫כולם חושבים שזה האריה,‬
‫הכריש, ההיפופוטם.‬
‫לא, זה היתוש.‬
‫בגודל כזה.‬
‫קטן כמו חור תחת של בתול.‬
‫אי אפשר לקרוא לחברים ולהחטיף מכות ליתוש.‬
‫יתוש בא, עוקץ אותך ועף משם. מלריה!‬
‫פשוט ככה.‬
‫במקום הרביעי או החמישי‬ ‫ברשימת המינים הקטלניים:‬
‫תנין הים.‬
‫תנין מים מלוחים.‬
‫בכלל לא ידעתי שיש חיה כזאת,‬
‫ובגלל זה הוא מגניב בעיניי.‬
‫כשהוא מופיע, אנשים אומרים, "מה?‬
‫"אתה אמור להיות בנהר, לא?" בום!‬
‫אתה מת לפני שאתה מסיים את השאלה.‬
‫אתה אומר, "הייתי בחוף הים.‬
‫"איך הגיע לכאן נחשול מהאמזונס, לעזאזל?"‬
‫ותמיד תהיתי איזה בעל חיים‬
‫אני אנצח בקרב פנים אל פנים.‬
‫נראה לי שאני יכול לנצח כלב ים.‬
‫כי לכלבי ים‬
‫אין זרועות.‬
‫אז לך תזדיין, כלב ים.‬
‫כל כלב ים בא יומו.‬
‫הוא לא יכול לתפוס אותי בבריח.‬
‫זה יהיה כמו ריקוד על עמוד.‬
‫הוא יחליק למטה לאט-לאט.‬
‫כבוד לג'ו ג'יטסו הברזילאי.‬
‫משפחת גרייסי שולטת.‬
‫אם הוא ינסה לתפוס אותי מאחורה, אני אחליק‬
‫כמו סבון.‬
‫נראה לי שאני יכול לנצח יונה.‬
‫יונים מעצבנות אותי. זה אישי, אתם יודעים?‬
‫כי כל אדם חולם לעוף.‬
‫יונים יכולות לעוף, אבל הן לא עפות.‬
‫הן מעדיפות ללכת ברגל.‬
‫לעשות ג'וגינג.‬
‫זה כמו לראות מטוס איירבוס בכביש המהיר.‬
‫"מה קורה, איירבוס?"‬
‫"אני נוסע לריו."‬
‫"דרך היבשה?"‬
‫"כן, אני אעצור בדרך ב'עוף צלוי'."‬
‫"עוף צלוי" זה מקום מוזר.‬
‫ב"עוף צלוי" לא מוכרים עוף צלוי. מה הקטע?‬
‫הלכתי לשם והזמנתי עוף צלוי.‬
‫המוכר אמר, "אין".‬ ‫אמרתי, "אבל זה השם של המסעדה".‬
‫"יש עוף מטוגן."‬
‫"אז תחליפו את השלט."‬
‫ויונים עפות רק בשני מקרים.‬
‫א', כדי לחרבן לנו על הראש…‬
‫יונים קצת ביישניות בקטע הזה, יודעים?‬
‫יונה מבלה עם חברים ואומרת,‬ ‫"חבר'ה, אני הולכת להתפנות, סבבה?"‬
‫היא עפה, מחרבנת ומייבשת את התחת בדרך חזרה.‬
‫וב', כשאתה רוקע ברגל.‬
‫ואז הן נזכרות, "נכון, אנחנו יכולות לעוף!"‬
‫שלוש!‬
‫הן מנפנפות בכנפיים שלוש פעמים‬ ‫ונוחתות על המדרכה הקרובה.‬
‫לכו לראות עולם, לעזאזל!‬ ‫תעופו לאירופה או לאוקיאניה.‬
‫הן מעדיפות להתחפש להומלסים במרכז העיר.‬
‫יש להן מוח של ציפור.‬
‫אני לא אומר שאני רוצה להרביץ ליונה.‬
‫אני לא רוצה שיבינו אותי לא נכון.‬
‫אני אוהב בעלי חיים.‬
‫היו לי חיות מחמד כשהייתי קטן.‬
‫החלום שלי היה לאמץ‬
‫האסקי סיברי, אבל אימא שלי סירבה.‬
‫לטענתה, כי אנחנו גרים ברסיפה,‬
‫וההאסקי סיברי.‬
‫אז…‬
‫שנינו הסכמנו‬
‫שהוא ירגיש כאן כמו נטע זר.‬
‫אז אם מישהו כאן בקהל או בבית‬
‫מעריץ את לואיזה מל‬
‫או את ג'ון ויק…‬
‫אני רוצה להבהיר‬ ‫שאני מתנגד להתעללות בבעלי חיים.‬
‫אני רק אומר‬ ‫שאם יבקשו ממני אי פעם להילחם ביונה‬
‫כדי להעלות את המין האנושי‬ ‫כמה מקומות בשרשרת המזון,‬
‫אני אסכים.‬
‫אני מוכן לקרב הזה.‬
‫אבל אני לא מחפש מכות עם יונים.‬
‫אבל למען המין האנושי,‬ ‫אם היא תתקוף אותי ראשונה,‬
‫זה יהיה הסוף של הבת יונה.‬
‫אני מוכן לזה, לעזאזל.‬
‫כולם בסירה היו בפניקה.‬ ‫הבחור היה מתחת למים עם הכריש.‬
‫אנשים לא הפסיקו לצרוח.‬
‫עשיתי לכם לקט של כל מיני שפות.‬
‫תשתקו.‬
‫דם מתחיל להופיע על פני המים. הרבה דם.‬
‫הרבה דם.‬
‫אנשים מתחילים להילחץ עוד יותר.‬
‫הכריש הסתלק. מתברר שזה היה הדם של הכריש.‬
‫הוא נחתך ביציאה מהכלוב.‬
‫זה בסדר, הוא כריש לבן.‬
‫הוא בטח מראה את הצלקת‬ ‫לשאר הכרישים ואומר, "זאת פציעה‬
‫"מהקרב שלי נגד אלוף העולם."‬
‫הים נהיה שקט, הדם מתפזר, ומהמים יוצא ראש‬
‫מחובר לגוף.‬
‫מושים את הבחור מהמים.‬
‫הוא הולך בצורה מוזרה מאוד.‬
‫אבל אני לא יודע איך הוא הלך קודם.‬
‫אבל נראה שהחוויה טלטלה אותו.‬
‫הוא היה כזה… לא.‬
‫מורידים לו את מסכת הצלילה,‬ ‫מתחילים לשאול שאלות.‬
‫הוא לא אומר מילה.‬
‫הוא מתיישב, המצלמה עושה זום על הפרצוף שלו.‬
‫כולם צועקים, הוא לא אומר מילה,‬ ‫זום על העיניים שלו.‬
‫כולם צועקים, הוא לא אומר מילה,‬ ‫זום על עין אחת.‬
‫כולם צועקים, הוא לא אומר מילה,‬ ‫זום על האישון שלו.‬
‫כולם צועקים,‬ ‫הוא לא אומר מילה, הסרטון נגמר.‬
‫באותו רגע אמרתי, "אין מצב שאני נכנס למים".‬
‫מבחינה פיזית לא קרה לו כלום,‬
‫אבל ראו בעיניים שלו‬
‫שהוא יצטרך ללכת לפסיכולוג פעמיים בשבוע‬ ‫במשך עשר שנים מינימום.‬
‫והביטוח שלי לא מכסה את זה.‬
‫והוא גם בטח חרבן על עצמו,‬
‫וכדי להוריד חליפת צלילה,‬ ‫חייבים למשוך אותה מעל הראש.‬
‫וזה משאיר פס של חרא ושל בושה‬
‫מהתחת ועד הצוואר.‬
‫בטח אמרו לו, "חשבנו שאתה לא מפחד מכרישים.‬ ‫עשית במכנסיים, אחי?"‬
‫והוא כזה, "לא, עשיתי את זה‬ ‫כדי לשים חרא בעין של הכריש.‬
‫"עכשיו לכריש יש שעורה בעין."‬
‫הכריש אומר בינתיים, "אפשר לקבל רטייה חמה?‬
‫"אין לי מושג מה קרה.‬ ‫זרקו בשר למים, חשבתי שזה בשבילי,‬
‫"שחיתי לשם בשיא המהירות, קפצתי מרוב אושר,‬
‫"התנגשתי במשהו, נפלתי לתוך כלוב,‬ ‫היה שם בחור, צעקתי 'חכה!'‬
‫"אתם מאמינים שהוא הכניס אצבע לתחת‬ ‫ואז דחף לי אותה בעין?‬
‫"פעמיים!‬
‫"מה זאת הטקטיקה הדפוקה הזאת, אחי?‬
‫"ואז נחתכתי ביציאה מהכלוב.‬
‫"אם אני אבין איך משתמשים בסכין, הלך עליו."‬
‫בפעם אחרת הייתי במנאוס.‬ ‫אם תהיה לכם הזדמנות, תבקרו שם.‬
‫אני מדבר אליכם, רופאים.‬
‫מנאוס מרשימה.‬
‫עיר מדהימה, יפהפייה.‬
‫וכשנכנסים ליער,‬
‫הכול נראה כמו תמונת רקע של מסך הבית במחשב.‬
‫מרשים.‬
‫אני זוכר שראיתי עץ וחשבתי, "נדמה לי‬ ‫שזה היה הרקע של המחשב שלי בשבוע שעבר".‬
‫בדיוק אותו עץ.‬
‫התיידדתי עם מדריך טיולים מקומי ואמרתי לו,‬
‫"תראה לי דברים מעניינים. אני עוזב מחר.‬
‫"אני רוצה לראות הכול.‬ ‫יערות, נהרות, אינדיאנים, כל מה שיש."‬
‫תמיד הייתי משוגע על אינדיאנים.‬
‫באמת. הם היו כאן לפנינו,‬ ‫אז הם יודעים דברים. הם גרסת המקור.‬
‫עד אז ראיתי אינדיאנים‬ ‫רק בבית הספר, ב"יום האינדיאנים",‬
‫ואלה היו החברים שלי בתחפושת אינדיאנים,‬
‫אז לא נראה לי שזה נחשב.‬
‫אינדיאנים מתולתלים.‬
‫אינדיאנים שמנים.‬
‫כולם יודעים שאין אינדיאנים שמנים.‬
‫אז יצאנו לדרך.‬
‫המדריך אמר, "חודריגו, נבקר שבט אינדיאני‬
‫"בלב היער."‬
‫ואני כזה, "גם בשולי היער מתאים לי".‬
‫הלכנו המון, זה היה רחוק בטירוף,‬
‫אבל הנוף היה מדהים,‬
‫ופתאום הגענו לקרחת יער.‬
‫היער נפתח לפנינו. זה היה מדהים.‬
‫שבט אידיאני ענק, עצום.‬
‫הרבה יותר מגניב ממה שראיתי בביה"ס.‬
‫ראו עליהם שהם יוציאו ציונים טובים.‬
‫התיידדתי עם אינדיאני בשם קויאיא.‬
‫אחלה בן אדם, אחלה אינדיאני.‬
‫קויאיא אצל האינדיאנים זה כמו אנזו אצלנו.‬
‫התחלתי לדבר עם קויאיא,‬
‫והוא אמר לי,‬ ‫"חודריגו, אם תמשיך ללכת בכיוון הזה,‬
‫"למעבה היער…"‬
‫הייתי כזה, "לא, אני לא הולך".‬
‫"אבל אם תלך…"‬ ‫אמרתי, "לא, אני מכיר את עצמי.‬
‫"אני מאלה שנשארים.‬
‫"אתה אינדיאני ואתה כאן. מה יש לי לחפש שם?‬
‫"היית שם פעם?"‬
‫"לא, אף פעם."‬ ‫אמרתי, "אז על מה אתה מדבר, קויאיא?"‬
‫הוא אמר, "אם תלך ביער‬ ‫במשך עשרה ימים ועשרה לילות,‬
‫"תגיע לשבט אינדיאני שאיש לא ראה מעולם."‬
‫שאלתי, "איך אתה יודע את זה?"‬
‫הוא אמר, "השאמאן אמר לי".‬
‫אמרתי, "אתה מאמין‬ ‫לשטויות של השאמאן, קויאיא?"‬
‫בזמן שדיברנו הוא גילף משהו בעץ.‬
‫כשהוא סיים, הוא הראה לי מה הוא הכין.‬
‫זה היה עצלן מגולף על חוט‬ ‫עם נדנדה קטנה מתחתיו. מקסים.‬
‫אמרתי, "ואו, קויאיא, זה מדהים. כל הכבוד".‬ ‫הוא שאל, "מוצא חן בעיניך?"‬
‫אמרתי, "מאוד". הוא אמר, "באמת?"‬
‫"באמת. אתה אמן."‬
‫הוא שאל, "רוצה אותו?"‬ ‫אמרתי, "אתה נותן לי אותו?‬
‫"ברור שאני רוצה אותו, קויאיא."‬
‫הוא אמר, "אני מוכר אותו".‬
‫אמרתי, "אז מה, קויאיא,‬ ‫גם לכאן הגיע הקפיטליזם?"‬
‫הוא שאל, "רוצה אותו?"‬ ‫אמרתי, "כבר לא, קויאיא".‬
‫הוא שאל, "למה?" אמרתי, "חשבתי שזאת מתנה.‬
‫"לא דחוף לי לקנות‬
‫"קישוט לסלון."‬
‫הוא אמר, "זו תהיה מזכרת ממני".‬
‫אמרתי, "יש לי זיכרון לא רע, קויאיא.‬
‫"וגם צילמתי תמונות וסרטונים."‬
‫הוא אמר,‬ ‫"ברצינות, חודריגו, זה משהו מיוחד".‬
‫אמרתי, "קויאיא,‬ ‫אני רואה עוד 80 כאלה מאחוריך".‬
‫הוא אמר, "אבל ראית אותי מגלף אותו".‬
‫אמרתי, "זה קשקוש של אינדיאנים, קויאיא.‬
‫"כמה הוא עולה?"‬
‫הוא אמר, "50". שאלתי, "ריאל?"‬
‫לא יודע, אולי לאינדיאנים יש מטבע קריפטו.‬
‫אבל חשבתי שזה מחיר מופקע.‬
‫"50? ברצינות?" הוא אמר, "כן".‬
‫אמרתי, "בחייך, קויאיא.‬
‫"סיפרתי לך שאני גר בסאו פאולו עכשיו, לא?‬
‫"בסאו פאולו יש רחוב‬ ‫בשם וינץ' א סינקו דה מרסו.‬
‫"תלך 35 ימים במעבה היער ותגיע לשם.‬
‫"תתקדם בקו ישר.‬
‫"תמצא…‬
‫"תמצא שם שבט של אנשים‬
‫"שתמורת 15 ריאל, קויאיא…‬
‫"ימכרו לך בובה של ספיידרמן‬
‫"עם תת-מקלע.‬
‫"קויאיא, אתה מבין‬ ‫שלספיידרמן אין בכלל תת-מקלע?‬
‫"זה בונוס מיוחד‬
‫"של וינץ' אה סינקו דה מרסו.‬
‫"אצל מרוול לא מקבלים את זה.‬
‫"ואתה רוצה למכור לי ב-50 ריאל‬ ‫פסלון עץ של עצלן לא חמוש?‬
‫"אפילו לא בטוח שהוא ינצח כלב ים."‬
‫הוא אמר, "אבל זאת מלאכת יד".‬ ‫אמרתי, "ברור, קויאיא!‬
‫"מי יבזבז זמן‬ ‫וימציא מכונה לפיסול עצלנים מעץ?‬
‫"העולם לא צמא לזה.‬ ‫לא צריך ליישם את המודל של פורד‬
‫"ולהקים קו לייצור המוני‬
‫"כדי לעמוד בביקוש הגלובלי‬ ‫לעצלנים מעץ, קויאיא!"‬
‫"כמה תיתן לי עליו?"‬
‫"אני לא רוצה להעליב אותך, קויאיא."‬
‫הוא אמר, "זרוק מספר". אמרתי, "קויאיא…‬
‫"אני אתן לך שני ספיידרמנים."‬
‫חשבתי שזה מחיר הוגן.‬
‫קויאיא הסכים.‬
‫הטעות שלי הייתה שפתחתי את הארנק.‬ ‫היה בו רק שטר אחד.‬
‫שטר של 50.‬
‫כמעט נדמה שהייתם שם.‬
‫שטר של 50 ריאל.‬
‫ברגע שקויאיא ראה אותו…‬
‫ראיתי בעיניים שלו לראשונה‬
‫את הזעם האינדיאני.‬
‫חשבתי, "הוא יירה בי חץ.‬
‫"לא נראה לי שיש טעם לברוח.‬
‫"אולי קויאיא הוא צלף אינדיאני?‬
‫"לא מתאים לי לחטוף חץ בין העיניים."‬
‫קויאיא שתק במשך שלוש שניות ארוכות.‬
‫שתיקה של שלוש שניות זה מביך גם במצב רגיל,‬
‫ועוד יותר באמצע היער.‬
‫בסוף הוא הפר את השתיקה ואמר בעצבים,‬
‫"דפקת לי קטע מסריח, חודריגו".‬
‫אמרתי, "לא ידעתי שיש לי רק 50, קויאיא,‬ ‫אחרת בחיים לא הייתי מתמקח איתך!‬
‫"יש לך להחזיר לי 20 עודף?"‬
‫הוא אמר, "לא".‬
‫אמרתי, "איך תהיה איש עסקים ביער בלי עודף?"‬
‫כל הסיפורים במופע הם אמיתיים,‬ ‫אבל הדבר הבא שאני אספר לכם…‬
‫אני אבין לגמרי אם תפקפקו בי.‬
‫אבל אני אומר לכם כבר עכשיו‬
‫שאתם יכולים לוודא בעצמכם את העובדות הבאות.‬
‫קויאיא הסתובב ימינה‬
‫ושלף מתיק כתף של בני הגוארני‬
‫מכשיר לסליקת אשראי.‬
‫אמרתי, "לך תזדיין, קויאיא!‬
‫"אין כאן אינטרנט, אחי!‬
‫"פעם היית מסתפק בכמה מראות.‬
‫"עכשיו זה 'רגיל או בתשלומים?'"‬
‫היה אינטרנט.‬
‫עד היום אני לא מבין איך.‬
‫חיבור לאינטרנט באמצע היער.‬
‫אני לא יודע איך.‬
‫אולי מסתובבים שם‬ ‫קופי מקוק עם מודם על הראש.‬
‫עד היום אני סקרן לדעת‬ ‫איך יש חיבור לאינטרנט במקום כזה.‬
‫יגואר יכול לתקוף אותך‬
‫בזמן שאתה מנסה להתחבר לרשת 4G.‬
‫אחד האינדיאנים צפה בסרטון בסטרימינג‬
‫ושיחק במשחק דיג ב-Twitch TV.‬
‫שילמתי באשראי.‬
‫כרטיס של נובנק.‬
‫אשראי.‬
‫מייד קיבלתי הודעה בנייד,‬
‫"קויאיא מלאכת יד בע"מ."‬
‫אמרתי, "לך תזדיין, קויאיא".‬
‫קניתי את הפסלון, באמת.‬
‫הוא תלוי על הידית של ארון הבגדים שלי.‬
‫כל לילה אני מסתכל‬ ‫לעצלן בעיניים ואומר, "קויאיא…"‬
‫ונרדם.‬
‫זו תרופת ההרגעה שלי.‬
‫משם עברנו לנהרות.‬
‫בברזיל יש שני נהרות,‬ ‫ריו נגרו ונהר סולימויש,‬
‫שזורמים זה לצד זה,‬ ‫אבל המים שלהם לא מתערבבים.‬
‫צמודים אבל נפרדים.‬
‫זה מטורף. סכסוך עתיק,‬ ‫לא יודע, אין לזה קשר אליי.‬
‫המדריך אמר, "תכניס את היד למים".‬
‫הכנסתי. בריו נגרו המים קרים.‬
‫כשעוברים לנהר סולימויש, המים חמים.‬
‫כאילו אלוהים עשה פיפי בנהר.‬
‫ואז הוא אמר,‬ ‫"חודריגו, זה מקום טוב לצלילה. אתה צולל?‬
‫"אנשים באים מכל העולם כדי לצלול כאן‬ ‫כי הם יוצאים בתחושה של התרוממות נפש."‬
‫אמרתי, "הנפש שלי מרוממת מספיק, תודה רבה".‬
‫"אתה לא צולל?" אמרתי, "לא".‬ ‫הוא שאל, "למה?"‬
‫"כי כאן צילמו את 'אנקונדה',‬ ‫וצפיתי בו פעמיים."‬
‫הוא אמר, "זה בסדר".‬ ‫אמרתי, "לא ראית את הסרט".‬
‫הוא אמר, "זה בסדר, רק אל תשתין במים".‬
‫אמרתי, "לא מתחשק לי,‬ ‫אבל למה אסור להשתין במים?"‬
‫בסרט אף אחד לא השתין.‬
‫"יש כאן דג בשם קנדירו,‬
‫"ואם אתה משתין במים, הוא נכנס לזין שלך‬
‫"ואוכל אותך מבפנים."‬
‫אמרתי, "למה לי לצלול‬ ‫במקום שיש בו אויב עוין כל כך?‬
‫"כשגדלתי ברסיפה, אימא שלי אמרה‬
‫"שאם עושים פיפי בבריכה,‬ ‫זה צובע את הכלור במים.‬
‫"אני מרגיש שהעונש כאן במנאוס‬
‫"טיפ-טיפה יותר חמור."‬
‫הוא אמר, "אתה לא יכול להתאפק?"‬
‫אמרתי, "ברור שאני יכול.‬
‫"אבל הבעיה היא‬ ‫שאם יופיע נחש כשאהיה במים, אני איבהל,‬
‫"ויברחו לי שתיים-שלוש טיפות.‬
‫"ואני לא יודע אם הקנדירו‬ ‫יבדיל בין פיפי מתוך פחד‬
‫"לבין פיפי מתוך זלזול גמור בבית שלו.‬
‫"ואם הוא לא יבדיל,‬
‫"יש סיכוי שהוא ייכנס לזין שלי ויתחרע עליו.‬
‫"אני לא רוצה לדעת בכלל‬ ‫מה יקרה אם אני אחרבן במכנסיים.‬
‫"דולפינים עם תתי-מקלע‬ ‫יבואו לזיין אותי בתחת? לא.‬
‫"אני מעדיף לא להסתכן."‬
‫"אתה מבין למה אני לא נכנס?"‬
‫"זה שונה, חודריגו. אתה בנורוניה,‬ ‫לא בדרום אפריקה או במנאוס."‬
‫"מים הם עדיין מים, אחי.‬
‫"אם יש בהם משהו‬ ‫יותר מסוכן מכלור, אני לא נכנס."‬
‫הוא אמר, "חודריגו, זה בסדר".‬ ‫אמרתי, "שומע, אחי? אני לא נכנס".‬
‫את כל השיחה שלנו‬
‫שמע טאטו‬
‫מפלמנסה.‬
‫הוא בא אלינו ואמר,‬
‫"שמעתי את כל השיחה שלכם".‬
‫האמת שככה ידעתי‬
‫שהוא שמע את כל השיחה.‬
‫הוא שאל, "אתה לא נכנס?"‬
‫אמרתי, "לא שמעת את כל השיחה?"‬
‫טאטו הוא משורר, מוזיקאי,‬ ‫מלחין, אמן, איש רוח עם שיער גולש.‬
‫הוא אומר מילים יפות,‬
‫זורק כמה פניני חוכמה‬ ‫ומשאיר אותך להרהר בהן.‬
‫הוא אמר, "חודריגו,‬
‫"הילדים שלי במים."‬
‫אמרתי, "זאת לא אשמתי‬ ‫שהם לא חשובים לך, טאטו".‬
‫הוא אמר, "חודריגו, אתה והים, הדדיות".‬
‫אמרתי, "טאטו, אין לי מושג מה זה אומר".‬
‫הוא אמר, "הטבע מופשט.‬
‫"אי אפשר להשיק אליו."‬
‫אמרתי, "טאטו, לך תזדיין.‬
‫"על מה אתה מדבר? מה להשיק עכשיו, טאטו?"‬
‫טאטו כאן, הוא יודע שזו האמת.‬
‫אמרתי, "אלה כרישים לימוניים, אחי.‬ ‫פפסי טוויסט רצחני.‬
‫"השתגעת?"‬
‫כולם נכנסו למים.‬
‫רק אני ו"קפטן מנגל" נשארנו בסירה.‬
‫שתיתי, וכשאני שותה אני מקבל אומץ,‬ ‫אז אמרתי, "קפטן מנגל!‬
‫"רוצה לשחות? אני אשגיח על הסירה."‬
‫הוא לא רצה.‬
‫אבל הוא ראה ששתיתי,‬ ‫אז הוא התייחס אליי כמו לילד.‬
‫הוא הציע לי רעיון שנשמע מעולה,‬
‫אבל כשהתעוררתי למחרת,‬ ‫הדבר הראשון שאמרתי היה, "קפטן מנגל…"‬
‫הוא אמר לי, "חודריגו, אתה מפחד מהכרישים?‬
‫"אין בעיה, תיכנס למים ותישאר ליד הסירה.‬
‫"אם יבואו כרישים,‬ ‫הם יתקפו את האחרים קודם."‬
‫אמרתי, "צודק, קפטן מנגל.‬
‫"בזמן שהם יהיו עסוקים עם הפתיחים,‬
‫"אני אעלה בחזרה לסירה.‬
‫"אם הם יעלו לסירה אחריי,‬ ‫אני אפילו לא אנסה לברוח. מה שהוגן הוגן.‬
‫"הם ירוויחו את הארוחה שלהם ביושר.‬ ‫זה יהיה דרוויניזם בפעולה."‬
‫נכנסתי למים.‬
‫נכנסו לי מים למשקפת.‬
‫עליתי לפני המים, מאוכזב.‬
‫המשקפת נכשלה בתפקיד היחיד שלה.‬
‫צעקתי למדריך, "אחי, נכנסו לי מים למשקפת!"‬
‫הוא אמר, "תירק ותנסה שוב".‬
‫"תחזור על זה, בבקשה.‬ ‫ודבר חזק, כי מה ששמעתי עכשיו היה הזוי."‬
‫הוא אמר, "תירק ותנסה שוב".‬
‫אמרתי, "זו הסטייה שלך, לא שלי!"‬
‫"ככה מתקנים משקפת." אמרתי, "אין מצב".‬
‫"נשבע לך". אמרתי, "בוא נתקשר‬ ‫לשירות הלקוחות. נדבר איתם יחד, על רמקול."‬
‫"חודריגו, פשוט תירק ותנסה שוב."‬ ‫אמרתי, "אני לא יורק ומנסה שוב".‬
‫"אתה רוצה שאני אירק?"‬
‫אמרתי, "תשמור את זה לבחורות שלך".‬
‫פתרתי את הבעיה בדרך שלי.‬
‫צללתי ככה…‬
‫"העולם התת-ימי בנורוניה מרשים מאוד."‬
‫פחדתי נורא שמשהו יקפוץ עליי.‬
‫וזה באמת מה שקרה.‬
‫קפץ עליי צב ים.‬
‫הם מהירים בטירוף מתחת למים.‬ ‫לא ידעתי את זה.‬
‫אני לא יודע אם כולם ככה,‬ ‫אבל לצב הזה היה מנוע טורבו.‬
‫אולי הוא תפס טרמפ על גל של לווייתן,‬
‫אולי הוא היה בירידה, משהו כזה.‬
‫מישהו זרק אותו למים ואמר, "נו כבר, זוז!"‬
‫הוא היה ענק. מיכאלנג'לו גדול ושמן.‬
‫הוא עבר לידי בשיא המהירות.‬ ‫לא ידעתי איך להגיב, אז צעקתי, "צב!"‬
‫אבל מתחת למים זה נשמע כמו…‬
‫הוא הסתכל עליי במבט רושף.‬
‫הצב הזה היה פעיל סביבתי.‬
‫הוא זרק עליי קש חד פעמי.‬
‫היה לו קעקוע של גרינפיס על השריון,‬
‫סיכה של הרשות להגנת הסביבה,‬ ‫כובע ים של ספידו‬
‫ועלונים של המרכז להצלת צבי ים.‬
‫הוא נתן גז והסתלק בעצבים.‬
‫שמרתי על קור רוח.‬ ‫הסתכלתי עליו וחשבתי, "איזה יצור יפהפה".‬
‫ואז נכנסו לי מים למשקפת.‬
‫עליתי לפני המים, רוקנתי את המשקפת,‬ ‫העיניים שלי הצטללו,‬
‫וראיתי סנפיר גב במרחק.‬
‫אמרתי, "אה, מגניב. המוות מתקרב". אז…‬
‫קפצתי בחזרה לסירה…‬
‫הדופק שלי היה בשמיים…‬
‫התיישבתי בכיסא וחשבתי, "אני בחיים".‬
‫ואז השעון שלי צפצף. הסתכלתי, והיה כתוב,‬
‫"כל הכבוד, חודריגו. התחלת ריצה חדשה."‬
‫השעון הזה לא מבין מהחיים שלו.‬
‫המדריך התקרב לסירה ואמר,‬
‫"מה קורה, אחי? תיכנס בחזרה למים".‬
‫אמרתי, "לא".‬
‫"למה לא?" אמרתי, "הוא שם".‬
‫"מה?" אמרתי, "יש שם מפלצת".‬
‫"מה?" אמרתי, "הכריש. הלימון הרצחני".‬
‫"שם?" אמרתי, "ראיתי בעיניים שלי, אחי".‬
‫"רגע, אני אלך לבדוק." אמרתי, "מה?"‬
‫כמה סוכנות הנסיעות משלמת לאנשים האלה?‬
‫אתה מצביע להם על מוות ודאי,‬
‫והם הולכים לעברו בשמחה?‬
‫"איזה כיף!"‬
‫והוא הלך.‬
‫הייתי כזה, "כמה תוספת סיכון הוא מקבל?"‬
‫"פאולינו, תחזור לסירה. המדריך כבר אבוד.‬
‫"בחור נחמד. היה לו קטע מוזר עם משקפות,‬ ‫אבל לא הגיע לו למות."‬
‫המדריך חזר אחרי פחות מחמש דקות.‬
‫"חודריגו, תיכנס בחזרה למים!"‬ ‫אמרתי, "לא, תודה".‬
‫"תיכנס למים, אחי!" אמרתי, "טוב לי כאן".‬
‫הוא אמר, "זה לא כריש". שאלתי, "אז מה זה?"‬
‫הוא אמר, "דולפין".‬
‫אמרתי, "אני מפחד גם מהם".‬
‫אתם מפחדים מדולפינים?‬ ‫-לא!‬
‫טוב, אז אתם קשוחים יותר ממני.‬
‫מישהו כאן אמר,‬ ‫"לא, כי אף פעם לא ראיתי דולפין".‬
‫לא ראית? אחלה, מעולה.‬
‫אבל בעיניי זאת לא סיבה טובה מספיק.‬
‫כי אני אף פעם לא ראיתי רימון בלי נצרה…‬
‫ואני יודע שאני מפחד מזה.‬
‫אבל מגניב שאתה לא מפחד.‬
‫רגע, אני רוצה למצוא זוג…‬
‫אתם זוג? כמה זמן אתם יחד?‬
‫שלוש שנים? ואו, נחמד.‬
‫שלוש שנים, ויש לכם ילד בן שמונה חודשים.‬
‫זהו זה.‬
‫סוף המשחק, נכון?‬
‫ואת לא מפחדת מדולפינים.‬ ‫אחלה. איך קוראים לך?‬
‫לואנה. ומה את עושה בחיים, לואנה?‬
‫את מורה? מה את מלמדת?‬
‫את מורה בגן ילדים? ואו. מגניב, לואנה.‬
‫עשירה כבר לא תהיי, אבל זה נחמד, לואנה.‬
‫צריכים לשלם לך יותר, זה בטוח,‬ ‫אבל אני מפרגן לך.‬
‫בטח יש בזה המון סיפוק.‬
‫איך קוראים לך, אחי?‬ ‫-סמואל.‬
‫סמואל. ומה אתה עושה בחיים? סמואל ולואנה.‬
‫אני פועל במה.‬
‫פועל במה? אז למה אתה לא מאחורי הקלעים?‬
‫החלטת לגוון?‬
‫גם אני פועל על במה.‬
‫וכדי לחגוג שלוש שנים יחד,‬ ‫החלטתם לנסוע לנורוניה?‬
‫תעשו את זה כל ארבע שנים, כמו המונדיאל.‬
‫אתם עולים על טיסה, מגיעים לנורוניה,‬
‫מפליגים בסירה ללב ים ויוצאים לצלול.‬
‫סמואל נכנס למים ראשון. הוא מחליף לבגד ים.‬
‫חילוף תלבושות זריז מאחורי הקלעים.‬
‫לואנה נשארת בסירה. היא מעבירה שיעור בזום.‬
‫ההורים תופסים את הילדים שלהם,‬ ‫"עיניים על המורה!"‬
‫סמואל שוחה בים ורואה דולפין.‬
‫הוא עף על זה.‬ ‫נכון, סמואל? איזה מגניב, דולפין!‬
‫הוא אפילו צועק לדולפין…‬
‫והדולפין עונה…‬
‫הוא אומר, "ואו, הדולפין מתקרב אליי".‬
‫סמואל מתרגש. "אני יכול לגעת בדולפין?"‬
‫בטח, אחי. תיגע בדולפין.‬ ‫במה אתה נוגע בדרך כלל?‬
‫במה פועלי במה נוגעים? הם נוגעים ב…‬
‫הם נוגעים בכל התפאורה, בכל הבמה.‬
‫תדמיין את הדולפין,‬ ‫תדמיין את המרקם. זה מטורף.‬
‫הדולפין ממשיך להתקרב, סמואל מתלהב וצועק,‬
‫"לואנה! תיכנסי למים, מותק!‬
‫"יש לי הפתעה בשבילך!"‬
‫הוא לא מספר לה מה ההפתעה.‬
‫הדולפין מתקרב אליך, כאילו הוא מכיר אותך.‬
‫כאילו הכרתם כשהוא הופיע בתאטרון והתיידדתם.‬
‫הוא מניח את הראש על החזה שלך ומתחכך בך.‬
‫אתה מתחיל ללטף אותו ברכות, סמוקה.‬
‫זה הרגע שלך, סמוקה. זה הרגע שלך.‬
‫אתה מלטף אותו מהזנב ועד הצוואר, סמוקה.‬
‫איזה אושר.‬
‫ז'וליאנה שוחה במהירות לעברך.‬
‫אמרתי "ז'וליאנה", נכון?‬
‫לואנה. לואנה שוחה במהירות לעברך.‬ ‫יש לה גו-פרו על הראש.‬
‫לואנה שוחה במהירות.‬
‫אני עוצר לרגע את הסיפור‬ ‫כדי לדבר עם הקהל. כבר חוזר.‬
‫חכו בסבלנות, בבקשה.‬
‫לא מזמן קראתי כתבה‬ ‫שאמרה שחוץ מבני האדם עצמם,‬
‫יש עוד בעל חיים אחד שמנסה לאנוס בני אדם.‬
‫הדולפין.‬
‫שנמשיך בסיפור‬
‫עצרנו כשלואנה שחתה. נכון, לואנה?‬
‫לואנה שחתה וסמוקה היה כאן.‬ ‫נכון, סמוקה? ממש כאן?‬
‫מלטף את הדולפין בעדינות‬ ‫וחושב לעצמו, "איזה יום נהדר.‬
‫"תודה, סוכנות נסיעות."‬
‫והדולפין עושה…‬
‫סמוקה שולח ידיים, ואז…‬
‫ברגע הזה…‬
‫הדולפין צולל.‬
‫והוא צוללן טוב יותר ממך.‬ ‫נכון, סמוקה? הרי הוא דולפין.‬
‫הוא מתחיל להפשיל‬
‫את בגד הים שלך עם החוטם שלו.‬
‫החוטם הקטן שלו עושה…‬
‫דולפינים הם חכמים מאוד.‬
‫מבחינת רמת האינליגנציה שלהם,‬ ‫הם במקום השלישי בעולם.‬
‫אחרינו ואחרי הקופים.‬
‫ובמנאוס לקופים יש אינטרנט.‬
‫אז תתאר לעצמך מה דולפין מסוגל לעשות.‬
‫כשבגד הים שלך מופשל…‬
‫לא רציתי לומר את זה.‬ ‫אתה נראה לי בחור נחמד, סמואל.‬
‫בוא נתקדם הלאה בלב פתוח.‬
‫מבחינתך, סמואל,‬
‫זה היה רק ליטוף ידידותי,‬
‫אבל מבחינתו זה היה משחק מקדים.‬
‫הזין של הדולפין קשה כמו מוט ברזל.‬
‫במיומנות מדהימה,‬
‫ובסיוע מי הים שמשמשים כחומר סיכה,‬
‫הדולפין מתחיל לזיין את סמואל בתחת.‬
‫בקצב מבהיל.‬
‫זה הדולפין שמפמפם לך את התחת, סמואל.‬
‫הוא מפמפם חזק כל כך‬ ‫שאתה מתחיל לתהות אם יש לך רחם,‬
‫כי הוא פוגע במשהו. משהו שם חוטף.‬
‫בכל פעם שאתה מצליח לעלות לפני המים,‬ ‫אתה צועק, "לואנה, אל תתקרבי!"‬
‫יוצא לך קול צפצפני‬ ‫כי דולפין מזיין אותך בתחת.‬
‫לואנה מגיעה לשם.‬
‫ברגע שהיא מגיעה לשם, היא חושבת,‬
‫"איזו הפתעה דפוקה זאת?"‬
‫היא צוללת ורואה‬
‫את המבט המבועתשל סמואל מתחת למים.‬
‫והיא צועקת, "סמואל!‬
‫"דולפין מזיין אותך בתחת!"‬
‫כאילו לא ידעת. נכון, סמואל?‬
‫הדולפין מפמפם אותך כבר הרבה זמן.‬
‫סמוקה אומר, "אני אכווץ קצת,‬ ‫אולי המניאק יגמור מהר יותר".‬
‫זה עובד! סמוקה חכם, הוא פועל במה.‬
‫הדולפין כזה, "אני לא גומר בפנים,‬ ‫שלא תיכנס להיריון".‬
‫הוא יוצא וגומר בחוץ. מלא שפיך.‬
‫אתם מתחילים לטבוע בשפיך ובמי ים.‬
‫מלא שפיך של דולפין, מלא מי ים.‬
‫היי, פשפש! את נהנית מהמופע, חמודה?‬
‫הוא לא גס מדי, נכון?‬
‫כן, אני מסכים.‬
‫אם מחר יהיה לפשפש שיעור על דולפינים…‬
‫תדמיינו שמתקשרים לאימא שלה, "הבת שלך בוכה.‬
‫"היא דופקת את הראש בקיר‬ ‫וצועקת, 'רק לא דולפינים!'"‬
‫נראה לי שהגזמתי קצת.‬
‫ניסיתי להוכיח נקודה.‬
‫נראה לי שהצלחתי.‬
‫הדולפין‬
‫עזב.‬
‫דולפינים גומרים והולכים.‬
‫אתם שוחים באיטיות בחזרה לסירה.‬
‫אתם לא ממש מעכלים את מה שקרה.‬
‫אתם עולים לסירה‬ ‫והקפטן הנחמד צולה בשר על המנגל.‬
‫הוא שואל, "רוצים קצת בשר?"‬ ‫לואנה אומרת, "אנחנו לא רוצים כלום".‬
‫אתם נכנסים לשירותים ופורצים בבכי.‬ ‫דמעות, כל כך הרבה דמעות.‬
‫ואז אתם שומעים פתאום…‬
‫אתם אומרים, "אוי, לא. הדולפין חזר".‬
‫זה הקפטן. הוא אומר, "חברים, חזרנו לחוף".‬
‫אתם יורדים מהסירה אל החוף‬
‫ומרגישים הקלה. חזרתם ליבשה.‬
‫אבל בראש שלכם‬ ‫אתם עדיין חושבים, "מה קרה שם?"‬
‫אתם מתחבקים. זו הפעם הראשונה‬ ‫שאתם נוגעים זה בזו אחרי "התקרית".‬
‫סמואל רואה מאחורי הכתף של לואנה,‬
‫על קצה המרפק שלו,‬
‫גוש קטן של שפיך דולפינים.‬
‫הוא מעיף אותו עם היד אל החול.‬
‫ועכשיו אני רוצה לשאול את שניכם,‬
‫האם…‬
‫תמחקו את הסרטון מהגו-פרו,‬
‫תכרתו ברית דם,‬
‫ולא תגידו את המילה "דולפין" בשארית חייכם,‬
‫או שתספרו על זה לכולם?‬
‫בדיוק, חברים. שתיקה.‬
‫נראה לכם שהרופאה,‬
‫הפרסומאית או עורכת הדין‬
‫סיפרו למישהו?‬
‫אין מצב.‬
‫זה תמיד נשאר סוד.‬
‫לאף אחד אין אומץ ללכת לתחנת משטרה ולומר,‬
‫"אדוני השוטר!‬
‫"פליפר…‬
‫"זיין אותי. אני רוצה להגיש תלונה."‬
‫"איך הוא נראה?"‬
‫"חמוד."‬
‫אף אחד לא מפחד מדולפינים‬ ‫כי השם שלהם לא מאיים.‬
‫"דולפין" זה שם שנשמע תמים.‬
‫תחשבו שמישהו אומר, "אני אראה לך‬ ‫מאיפה משתין הדולפין". לא מפחיד.‬
‫אם היו קוראים לו דולפינזילה,‬ ‫אף אחד לא היה נכנס למים.‬
‫דולפינזילה מחטיף ללווייתנים.‬
‫כבוד לדולפינזילה.‬
‫אבל דולפין…‬
‫בגלל זה לקונדום קוראים כובעון.‬ ‫זה שם הרבה פחות מאיים.‬
‫אף אחד לא רוצה קונדום בשם שפיכזילה.‬
‫"שפיכזילה?‬ ‫אתה שם שפיכזילה כדי לזיין אותי?"‬
‫היא כזה, "אין מצב.‬ ‫הכוס שלי קטן מדי לשפיכזילה".‬
‫האמת שגם כובעון זה שם מוזר.‬ ‫הוא נגזר מהמילה "כובע".‬
‫באיזה סיעור מוחות דפוק חשבו על השם הזה?‬
‫הרי כשחובשים כובע,‬
‫הוא יכול ליפול מהראש בקלות.‬
‫וזה בדיוק מה שאנחנו לא רוצים שיקרה.‬
‫עדיף לקרוא לו "מגן זרע" או "אנטי-שפיך".‬
‫אולי משהו יותר ציורי, "זבנג וגמרת".‬ ‫זה שם מעולה.‬
‫הייתי מת ללכת לבית מרקחת ולומר,‬
‫"תביא לי קופסה של 'זבנג וגמרת'.‬ ‫אני הולך לתת בראש הלילה".‬
‫אז לא נכנסתי בחזרה למים, כי פחדתי.‬
‫אבל מגניב שאתה לא מפחד.‬
‫באותו לילה‬
‫עשיתי את המופע שלי. בגלל זה הייתי שם.‬
‫ואז…‬
‫המופע נגמר, הלך לי מעולה.‬ ‫יש בנורוניה קהל נהדר.‬
‫הייתי מאושר.‬
‫טאטו מפלמנסה התחיל לנגן.‬
‫שאר חברי הלהקה לא היו שם. רק טאטו.‬
‫אבל זה לא שמישהו יגיד,‬ ‫"אוי, לא. איפה הבסיסט?"‬
‫אנשים שמחו.‬
‫התחלתי לרקוד עם בחורה. היה לילה נהדר.‬
‫ואז, פתאום, הקהל מתחיל להתפרע‬
‫בזמן "שוטה דה אלגריה".‬
‫הזוג שלידנו רוקד ומשתולל,‬ ‫הם מתנגשים בי ובבחורה שאני רוקד איתה,‬
‫ואני מועד על אבן חדה.‬
‫חדה כמו תער.‬
‫האבן משפשפת את הבוהן שלי,‬ ‫והעור שלי כזה, "פאק!"‬
‫וזה היה הרגע‬
‫שבו נחתכתי בבוהן‬
‫בנורוניה.‬
‫בכלל לא…‬
‫בכלל לא התרגשתי מזה.‬ ‫חשבתי שזה כמו מכה יבשה בכדורגל.‬
‫"חטפתי הרבה מכות כאלה.‬ ‫אני אמשיך לרקוד ואסתכל על זה אחר כך."‬
‫ואז הרגל שלי התחילה להידבק לקרקע.‬ ‫חשבתי, "מוזר.‬
‫"אין לי סקוץ' בסנדלים."‬
‫כשהבחורה זזה אחורה לרגע, העפתי מבט‬
‫וראיתי שלולית דם. הייתי כזה, "ואו, אוקיי.‬
‫"אני לא יכול להמשיך לרקוד."‬
‫טפחתי לבחורה על הכתף, "מותק?"‬
‫היא אמרה, "כן?"‬
‫אמרתי, "תקשיבי,‬
‫"אני צריך הפסקה."‬
‫היא שאלה, "מה קרה?"‬ ‫אמרתי, "נתקלתי בבעיה קטנה.‬
‫"מהמורה בדרך."‬
‫הלכתי לחפש את פאולינו.‬
‫הוא מבוגר יותר, אנחנו חברים,‬
‫בטח יהיו לו כמה פניני חוכמה‬ ‫שירגיעו את ליבי הדואב.‬
‫בכלל לא כאב לי. רק הדם הדאיג אותי.‬
‫הייתי מלא באדרנלין מהמופע ובאלכוהול,‬ ‫לא הרגשתי כלום.‬
‫אמרתי, "פאולינו, תסתכל על זה".‬
‫הוא הסתכל על כף הרגל שלי,‬ ‫הסתכל עליי ואמר, "אתה תאבד את הבוהן!"‬
‫ואני מאוד נוח להשפעה.‬
‫ברגע שהוא אמר את זה,‬ ‫הבוהן שלי התחילה לפעום.‬
‫אמרתי, "אוי, לא! אני אאבד את הבוהן!"‬
‫"לפחות זה קרה בנורוניה."‬ ‫אמרתי, "לא, פאולינו! אני מתקשר לאימא שלי".‬
‫"למה?"‬
‫"אני חייב לספר למישהו שאני מאבד את הבוהן.‬ ‫אימא היא הבחירה המתבקשת."‬
‫"אימא, נכון שנתת לי בוהן? אז איבדתי אותה!"‬
‫פאולינו התחיל להילחץ,‬ ‫"אני אביא לך אלונקה".‬
‫אמרתי, "אני לא יוצא על אלונקה.‬ ‫היינו עכשיו על הבמה, כולם ראו אותנו.‬
‫"'תראו, לוקחים את חודריגו התינוק‬ ‫על אלונקה.' לא יקרה.‬
‫"תביא כיסא גלגלים."‬
‫"למה?" אמרתי, "זה מכובד יותר".‬
‫הוא לא הביא כלום.‬
‫הוא פילס לי דרך בצעקות,‬ ‫"זהירות, מטען חורג!"‬
‫ואני דילגתי אחריו.‬
‫השפרצתי דם על אנשים, לכלכתי את כולם.‬
‫כשיצאתי בסוף מהאולם הייתי מפורק לגמרי,‬ ‫מכוסה בדם מכף רגל ועד ראש.‬
‫הרימו לי את הרגל כדי לעצור את הדימום.‬
‫טפטף לי דם על החולצה,‬ ‫על המכנסיים הקצרים, על הכול.‬
‫מרחוק נראיתי‬ ‫כאילו הייתי בקטטה ודקרו אותי שמונה פעמים‬
‫או ירו בי ארבע פעמים לפחות.‬ ‫כולם דאגו לי נורא.‬
‫צעקות, מהומה בכל מקום.‬
‫ופתאום שמעתי…‬
‫אמרתי, "אני לא מאמין!‬ ‫ברונו גגליאסו הגיע לאי?"‬
‫תודה רבה, חברים וחברות. אני חודריגו מרקס.‬
‫תודה מיוחדת‬
‫לאימא, לאבא, לביגה ולרפא,‬ ‫למפיקים שלי גואי וקאם,‬
‫לאחיי הסטנדאפיסטים‬ ‫ולחברי הילדות שלי מבבילאק.‬