Downloaded from YTS.MX
EN KOMEDIESPESIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
RODRIGO MARQUES I
RM!
Jeg skulle ikke drikke, ok?
Du er hot!
Bra du la merke til det.
Jeg er glad for å se dere alle.
Skål for dere. Takk for all kjærligheten. Dette blir gøy.
Navnet på showet
er Kongen av udannet oppførsel, så
jeg var veldig gira og overrasket
over at Netflix kjøpte ideen.
Jeg syntes det var rart…
…men det er et firma som tror.
Jeg skal begynne med å forklare tittelen Kongen av udannet oppførsel.
Men først må jeg spørre om det er mindreårige her i dag?
Der borte? Hva heter du?
Mariana. Jeg må be deg om å gå.
Jeg gir deg pengene tilbake.
Det er sjokolademelk utenfor.
Bare tuller, Mariana. Alt er bra. Men jeg synes det er rart.
Showet heter Kongen av udannet oppførsel,
ikke Barnekongen, så…
Jeg turnerte i Brasil med showet,
og nylig var det en niåring i publikum.
En niåring kan ikke engang komme.
Du blir bare litt skjelven i den alderen.
Du bare: "Jeg kommer. Ingenting." Bare…
Jeg kalte det en tom runk.
Har du et kallenavn?
-Loppe. -Loppe?
La oss kalle deg Loppe da.
Er du her med mora di?
Tanta di?
Men du kjenner denne personen?
Blink hvis du er i fare.
Hun kan ikke ta deg med på tur bare fordi hun ga deg en brus.
Jeg ble kjent som Kongen av udannet oppførsel
på grunn av et show kalt
A Culpa é do Cabral…
Flott at dere liker det.
Jeg snakket om folk og kuken min,
at folk suger den, gnir kuken på folk, kuken på folks ansikter, i folks halser,
folk som sitter på kuken, kuken som kommer på folk.
Det fikk meg aldri i trøbbel.
I den sjette sesongen sa jeg at jeg slikket en fitte.
Det er resultatet.
Jeg fikk reaksjoner på alle sosiale medier.
Folk grillet meg, de skrev til meg på Instagram:
"Rodrigo, dette er opprørende! Jeg ser dette med barna mine."
"Det er ikke min feil at du er i så dårlig selskap.
Inviter folk som liker det."
Loppe liker det, hun kom på showet.
Jeg skjønner det ikke.
"Rodrigo, du må forstå at de viser showet igjen klokken 11."
"Jeg vet det.
Jeg vet også at du kan slikke fitte i arbeidstiden."
Jeg anbefaler det. Det er ikke noe bedre om morgenen
enn en joint, en tapioka og en fitte.
Du kan strø litt revet kokos på toppen,
uansett hvor du føler for.
Men på jointen er det rart.
Showet heter Kongen av udannet oppførsel men har ingenting med det å gjøre.
Produksjonsteamet mitt sa: "Rodrigo,
vi begynner showturneen i januar 2020."
Vi visste ikke at verden ville ende.
Dette var i juli eller august 2019.
Jeg sa: "Januar?" "Ja." Jeg bare: "Det er ikke nok tid.
Første showet tok meg nesten ti år å skrive.
Jeg får ikke et nytt show klart om fire, fem måneder."
"Lykke til. Vi selger det allerede."
Jeg friket ut.
Jeg tvilte på at det ville gå.
Og jeg drømte alltid om å ha et show
der jeg forteller én historie.
Men hva gjør historien så interessant
at den kan ta opp et helt show?
Så jeg måtte tenke.
Jeg begynte å mimre,
på jakt etter denne fantastiske historien min.
Jeg hadde ingenting.
Jeg friket enda mer ut.
Men jeg hadde flaks.
Jeg ble invitert til å opptre på Fernando de Noronha.
Slå den!
Har noen her vært på Noronha?
Du? Hva jobber du med?
En lege? Jeg skjønner.
Noronha-gjengen.
Der bak? Rakk noen opp hånda?
Hva gjør du?
Jobber du med reklame? Kult.
Har noen her vært på Noronha? Jøss, denne siden er ikke bra.
Hvor er den andre personen? Her.
Hva gjør du?
Advokat? Jeg vet ikke om jeg vil snakke videre.
Takk for at du kom.
Jeg forstår hvorfor mange her aldri har vært der.
Dere bor her i São Paulo, jeg bodde i Recife, mye nærmere.
Ikke så nær, det var 500 km.
Du kan ikke svømme dit.
Og der er mye hai, noe som er et problem.
Jeg besøkte Noronha først etter at jeg bodde i São Paulo.
De inviterte meg til å gjøre standup.
Og på Noronha kuttet jeg tåa mi.
Jeg syntes det var fancy å kutte tåa på Noronha.
Nå har jeg et arr på tåa, og folk spør: "Hva er det for?"
Jeg svarer: "Noronha. Står til?"
Jeg ville gjøre et show for å si at jeg var på Noronha og kuttet tåa.
Men tenkte tittelen Jeg var på Noronha og kuttet tåa
ikke var særlig salgbart.
Så, som clickbait,
kalte jeg showet Kongen av udannet oppførsel
for å lokke publikum hit.
Og når de er her, informer jeg dem om
at billettene var til showet
Jeg var på Noronha…
…og kuttet tåa.
Som starter nå!
Jeg håper dere har det gøy.
RODRIGO MARQUES I
JEG VAR PÅ NORONHA OG KUTTET TÅA
Tenk at jeg var på Noronha og kuttet tåa mi.
-"Hvordan er Noronha-showet?" -"Det er en fire dagers festival.
Du kan bli i fire dager og gjøre et 30-minutters show."
"Perfekt. Det er alt jeg vil, fire dager på øya."
De sier: "Det blir deg og Paulinho Serra."
"Flott. Det blir den beste dagen i mitt liv."
Fordi jeg elsker Paulinho. Paulinho er en kjær venn,
og en av landets beste komikere.
Jeg sier: "Fire dager med Paulinho på Noronha?"
-"Det er mer." -"Mer?"
"Tato fra Falamansa kommer også."
Jeg bare: "Det ble enda bedre."
For det er utrolig, uansett om du liker heavy metal
føler du vibben når du hører "Jeg skrev navnet ditt i sanden".
Du klarer ikke å la være.
Jeg sa: "Dette blir sykt.
Jeg skal til Noronha, jeg pakker ingen bukser, bare shortser."
Jeg kommer til flyplassen i Simpsons-shortsen, og blir sett ned på.
"Det går bra. Jeg skal til Noronha. Jeg er hevet over dette."
Føler meg som en advokat.
Jeg kom inn i flyet, det var fullt av leger.
De to karene som satt bak meg hadde den mest meningsfulle samtalen,
som jeg skal gjenskape for dere nå.
Den ene sier: "Hei!"
Den andre svarer kjapt: "Ho!"
Dermed går samtalen:
"Visste du at å fridykke eller å dykke på Noronha,
samme dag som man har foretatt en flyreise
gjør at hodet sprekker på grunn av undertrykket pluss høydetrykket?"
Jeg bare: "Hva sa du?
Skal dere holde det for dere selv?
Flyvertinne, denne fyren har en beskjed!
Hvis du dykker og flyr, er du ferdig!
Hodet eksploderer!
Tylenol vil ikke hjelpe."
Vi lander på Noronha.
De føderale agentene kommer for å hilse når du lander på Noronha.
De går med shorts på jobb.
Jeg elsket det. Jeg hadde aldri sett en FBI-agents legger.
Det var nytt for meg. En agents legger i fullt åsyn.
Jeg følte meg hjemme.
Vi kom gjennom, de fant ikke poten, Paulinho gjemmer den bra.
Kanskje jeg ga ham problemer nå.
Så møtte vi guiden,
som sa noe tilfeldig. Han ser på oss og sier:
"Bruno Gagliasso er ikke på øya."
Jeg sier: "Hvem spurte?"
"Folk spør alltid om det.
De tror en sirene går når Bruno kommer.
Orgie!"
Jeg bare:
"Fortell meg mer om denne orgien."
-"Det er ikke noe slikt." -"Ikke lyv.
Det er en øy, klart det er.
Jeg vil ikke delta, jeg vil bare se på. Voyeur."
Det må være vakkert å se Giovanna Ewbank
knulle Bruno Gagliasso,
og så kommer Bruna Marquezine. For en strålende dag.
Hvis de ber meg joine, sier jeg:
"Jeg er ikke verdig. Tusen takk."
Jeg vil ikke ødelegge orgiens BMI-gjennomsnitt.
Vi dro til vertshuset med bagasjen
og så til nærmeste strand, en bortgjemt bukt,
som guiden sa vi ville like siden tilgangen til sjøs
var begrenset av steiner og skjær, bare små dyr kom inn.
Jeg bare: "Flott."
Så vi kommer til stranden,
og Noronha er vakkert, imponerende.
Det er meg, Paulinho, guiden, og det krystallklare vannet.
Folk innen reklame vet hva jeg snakker om.
Det er noe annet.
Jeg er så begeistret.
Det var som om guiden iscenesatte det. Jeg har aldri sett noe lignende.
I vannet var det mange babyhaier doo-doo, doo-doo.
En imponerende mengde babyhaier doo-doo, doo-doo.
Det var doo-doo, doo-doo-er overalt.
Mange av dem.
Jeg er supergira og lager storyer.
Paulinho kan ikke lage story, han filmer.
Guiden sier: "Hei, Rodrigo!" Jeg sier: "Ja?"
-"La oss gå i?" -"I buggyen for å dra?"
"Nei. I sjøen."
"Hva?
Hva med doo-doo-ene?"
-"Det er ingen fare." -"Jo, det er det!"
-"De er små." -"Små haier. Fullfør setningen.
Helt til slutten, ok?"
-"De er babyer." -"Det er ikke babyer.
Ingen sier: 'Hvor er pappas lille hai?'
De er jegere.
Jeg er fra Recife. Jeg vet hva haier gjør."
Så spøkte han, for folk spøker med komikere,
fordi å ta en spøk er tydeligvis en del av pakken vår.
Det er jobben.
"Rodrigo, du må forstå at her på Noronha
er dyr i sitt naturlige habitat.
Derfor fungerer økosystemet perfekt.
Det er ingen grunn til at en hai er interessert i kjøtt av lav kvalitet."
"Det skal mer til enn fornærmelser for å overbevise meg til å hoppe uti der.
Dessuten,
hva om i dag er haiens søppelmat-dag?
Og der er jeg? Nei."
Den dagen haien gir opp proteinshakes,
vil han ikke sluke denne poteten.
Paulinho hoppet uti,
til tross for advarslene mine: "Paulinho,
du vil miste hånda di."
Noen spør: "Hvordan mistet Paulinho hånda si?" Jeg sier: "Dumhet!"
Jeg begynte å filme,
og rundt 25 meter fra oss så jeg en ekstremt hvit jente.
Ekstremt hvit.
Superhvit.
Hvis hun var hvitere, ville hun ha vært svart.
Hun ville ha veltet over fargepaletten.
Sinnssykt hvit.
Jeg skal selge vitsen til et malingsfirma.
En hai nærmet seg henne,
ikke en babyhai lenger, den var litt større, det var…
Det var en Loppe-hai!
En tenåring, en hai som er avhengig av Free Fire.
Paulinho så det og tenkte at han burde advare henne.
Så han strakk seg og ropte…
"Hei!
Hai!
Hai til deg!
Hai til deg! Shake!
Til deg!"
Jenta løfter hodet, livredd,
og roper tilbake:
"Hva sa du?"
Hun var fra Teresina.
Hun trodde
at "hai"…
…var "thai".
"Hva slags sprø selger er det?
Selger thai-mat med noe
jeg aldri har hørt om."
Det må være en type farofa fra Noronha.
Vi dro, vi skjemmet oss ut.
På kvelden dro vi på en bar.
Guiden tok oss med til en bar og sa: "Hør her,
ikke drikk for mye, vi skal på tur tidlig i morgen.
Hvis dere er i bakrus, blir dere fort sjøsyke."
"Jeg vet ikke om jeg vil dra."
-"Det kommer til å bli kjempebra." -"Nei."
-"Alle skal." -"Alle hvem?"
"Tato, Tatos familie, Tatos unger, Tatos kone,
en gjeng med lokale, husker ikke navnene.
Thalita Rebouças skal, Thalita Rebouças' venninne."
Hørt om Thalita Rebouças?
-Ja. -Nei.
Hvis dere ikke kjenner henne, spiller det ingen rolle.
Hun er fantastisk. Jeg elsket henne.
Men cameoen hennes i dette showet er veldig kort.
Der er den over.
"Det blir musikk, øl , grillmat, dykking."
"Jeg hopper over dykkingen."
-"Bare hvis du vil." -"Jeg vil ikke det."
-"Bestem deg i morgen." -"Eller jeg bestemmer meg nå?"
Tidlig morgen neste dag hopper vi på hurtigbåten og går rett ut.
Vi kommer til dyphavet, det er flere hurtigbåter,
og jeg så at alle båtene hadde grill.
Og kapteinen er grillsjefen.
Sikkert en strøjobb.
Men det var stilig.
Fyren, med kapteinslue, som snur kjøttet hardt babord.
Veldig kaptein Kokk.
Min var en snill eldre fyr,
flott samtale, heftige greier, dyphavsprat.
Jeg spurte ham: "Hvis vi fortsetter rett frem,
kommer vi til Afrika?"
Han sa: "Vi har ikke nok drivstoff."
Guiden kom: "Hei, Rodrigo." "Hva skjer?"
"Skal du dykke?"
"Vi har snakket om dette.
Jeg badet ikke med babyhaiene i går.
Tror du at jeg hopper uti med voksne nå?"
"Her er mye bedre enn der vi var i går."
"Så gårsdagens sted var ikke så bra?
Jeg kan se gjennom deg, min gode mann."
"Men du vil ikke engang se haiene."
"Skal det være betryggende?"
-"Det er bare sitronhaier her." -"Jeg er ikke marinbiolog.
Den informasjonen sier meg ingenting.
Hvordan skal jeg reagere på det? 'Hvorfor sa du ikke det?'"
"Jøss, alle vet at sitronhaier ikke biter,
de bare svir i øynene."
"Jeg har aldri smakt hai-limonade!"
Paulinho Serra er en skikkelig våghals.
Han frykter ikke noe.
Jeg har aldri sett slik manglende respekt for ens eget liv.
Svømmer overalt.
Han ser en piggrokke og kommer tilbake skrikende:
"En piggrokke!"
Jeg roper tilbake: "Kom deg unna!"
Han sier: "Gi meg GoPro-en. Jeg vil filme."
"Hva sa du, Paulinho?"
-"Jeg vil lage en video." -"Hvorfor?"
-"Jeg vil ha noen piggrokk-bilder." -"Så søk opp 'piggrokk' på Google.
Der finner du mange.
Selv i 4k-oppløsning.
Skal jeg sende deg en piggrokk-plakat?
Jeg sender en til hjem til deg."
"Det er min datters GoPro, hun ba meg om å filme."
"Men hvorfor piggrokken? Film grillingen.
Film stranda.
Kan denne greia zoome? Afrika er rett der."
"Piggrokker er fredelige."
"Du er ikke Animal Planets kameramann.
Piggrokker er veldig farlige.
Vet du om noen som ble angrepet av en piggrokke?"
-"Nei, det gjør jeg ikke." -"Ser du? Ingen overlever.
Vil du virkelig kødde med den? Så gå.
Gå!"
Og så dro han.
Den uvitende piggrokken ser opp: "Oxe?"
Den var nordøstlig.
Paulinho kommer tilbake utmattet.
Gir meg GoPro-en og sier: "Se på dette. Se på naturen."
Jeg så hele videoen, nesten åtte minutter. Imponerende.
Paulinho hadde GoPro-en feil vei hele tiden.
Det er en reaksjonsvideo
av Paulinho som ser piggrokken.
Man kan ikke se piggrokken.
Jeg vet ikke engang om det var en piggrokke.
Han sier at du kan se piggrokken reflektert i øynene hans.
Men du må tro.
Guiden ville ikke gi seg: "Så, Rodrigo?" Jeg sier: "Hei."
-"Skal du ikke hoppe uti?" -"Jeg har allerede svart."
-"Det er ikke farlig." -"Nei, kompis."
-"Du kan ikke svømme?" -"Respekter svømmebakgrunnen min."
"Hva er det da?"
-"Saken er at jeg har traumer." -"Hvilke traumer?"
-"Har du tid?" -"Ja."
"Ok, så hør her.
Da jeg var yngre…"
Ikke som Loppe.
Jeg påvirket allerede BNP. Jeg jobbet.
Jeg begynte å spare penger, jeg ville
reise til Afrika,
spesielt til Sør-Afrika.
Jeg drømte om å dykke med hvithaier der.
Det høres kanskje sprøtt ut,
men jeg hadde sett en dokumentar
som sa at vi, menneskene, er på toppen
av næringskjeden for alle Jordens dyrearter.
Vi er i toppsjiktet.
En person jublet her.
Litt rart, men det er oss.
Vi er nummer én
fordi vi fant opp våpen, biler, fly.
Ikke oss. Vi er her på en falsk strand.
Noen karer…
Noen skapte alt det, og vi bare: "Kult!"
Hvithai er nummer to.
Ubevæpnet.
Hvis den lærer å holde en kjøkkenkniv,
er vi ferdige.
Så jeg ville gjøre mest mulig ut av dette vinduet mens vi er på toppen,
se en hvithai i øynene og si: "Står til, toer?"
Det var mitt Everest. Det var åpenbart et kontrollert dykk.
Du dykker i et sikret haibur,
de kaster ut litt kjøtt,
hvithaiene tiltrekkes av lukten av blod,
du tar et bilde, poster det på Instagram, suksess.
Men det er ingen garanti for at hvithaier dukker opp,
siden de ikke er på reisebyråets lønnsliste.
Så det er et dilemma der.
Hvis de ikke dukker opp, får du ikke refusjon.
Det gjør du ikke.
Fordi båten gikk dit, og kjøttet ble kastet.
Da var det bare en bedriten tur,
under vann med kjøtt rundt deg.
Ingen tekst får dette til å se bra ut på Instagram.
Caio Fernando Abreu.
The Little Prince.
Du blir alltid ansvarlig for kjøttet du har temmet.
Det er nytteløst.
Jeg dykket ikke fordi jeg så denne fyrens video.
En fyr som kunne ha vært
en av oss, en turist.
Han tar våtdrakten på…
Jeg vet ikke hvorfor videoen er på nett.
Våtdrakt på, han er med noen venner.
Før vennene kommer, hopper han uti alene.
Før de andre gikk uti,
kommer det en hvithai,
og han fråder.
Jeg tenkte: "Denne haien jobber på postkontoret.
Den leverer en pakke til noen."
Haien hopper. Jeg visste ikke at de kunne hoppe.
Det kan de.
Den treffer båtskroget
og faller rett inn i buret.
Noen sa: "Jøss."
Og vi er her med 800 mennesker. Tenk dere meg som ser på dette alene.
Kjettingen løsner
og buret synker
med fyren og toeren i det.
Og fyren var ubevæpnet.
Jeg vet ikke med dere, men ubevæpnet er jeg ikke eneren lenger.
Ikke engang bevæpnet. Jeg ikke kan bruke våpen.
Jeg er vel langt over topp 100.
Jeg har løpt fra et flodsvin en gang, så…
Hva kan jeg…
…tilby når det gjelder fare for jungelen?
Jeg slappet av i garderoben etter et show jeg gjorde i Rio Branco,
og plutselig dukker et flodsvin opp av en busk.
Det så på meg og bare…
Og det løp mot meg.
Jeg tror ikke det kjente meg igjen.
Så jeg valgte
å flykte.
Jeg tenkte det var en veloverveid beslutning
på den tiden.
Jeg vet ikke hvordan de angriper.
Hva om jeg beskytter magen, og det sparker ansiktet?
Det gjør meg veldig bekymret.
Dyr kan gjøre opprør mot oss når som helst.
Jeg vet ikke om vi er beredt.
Vår art er mer skjør enn dere tror.
Enn vi tror. Den er det. Vet dere hvilken art som er dødeligst for oss?
Alle tror det er løven,
haien, flodhesten. Nei. Det er myggen.
Denne lille.
En liten jomfrujævel. Det er det.
Du kan ikke gå sammen med vennene dine og slå en mygg.
Myggen kommer, biter deg og flyr. Malaria!
Så enkelt.
Jeg vet ikke om det er det fjerde eller femte dødeligste dyret,
krokodillen.
En saltvannskrokodille.
Jeg visste ikke det,
derfor synes jeg den er et fælt dyr.
Når den kommer opp, sier folk: "Hva?
Burde ikke du være i en elv?" Bam!
Du dør før du fullfører spørsmålet.
Du bare: "Jeg var på stranda. Hvor kom den jævla tidevannsbølgen fra?"
Jeg har alltid lurt på hvilken art
jeg ville kunne slå i en tvekamp?
Jeg tror jeg kan slå en sel.
For seler
har ikke armer.
Så faen ta deg, Sel.
Jævla drittsel.
En armlås er uaktuelt.
Det blir som poledance.
Glir sakte mot bakken.
Respekter brasiliansk Jiu-Jitsu.
Gracies lov.
Heller ikke et kvelertak, det ville sklidd
som et såpestykke.
Jeg tror jeg kan slå en due.
Duer irriterer meg litt. Det er personlig.
Fordi alle mennesker har drømt om å kunne fly.
Duene kan fly, men de gjør det ikke.
De vil heller spasere.
Joggende duer.
Det er som å se en Airbus på motorveien.
-"Hva skjer, Airbus?" -"Jeg skal til Rio."
-"Overflatereise?" -"Ja, stopper på Roasted Chicken."
Roasted Chicken er et merkelig sted.
De selger ikke stekt kylling. Hva skjer med det?
Jeg dro dit og bestilte det.
-"Vi har ikke det." -"Men det er i navnet."
-"Vi har fritert kylling." -"La oss male om skiltet da."
Og duene flyr bare i to situasjoner.
Enten for å drite på hodene våre…
Duene lider visst av ræv-skyhet.
De henger med kompisene og sier:
"Jeg tar en dump, ok?"
Den flyr av sted, tømmer seg og rengjør rumpa på vei tilbake.
Eller når du tramper med foten.
Da husker de at de kan fly.
Tre!
De slår med vingene tre ganger til nærmeste fortau.
"Gå og se verden. Fly til Europa eller Oseania."
De foretrekker å spille hjemløse i sentrum.
Jævla fuglehjerner.
Jeg sier ikke at jeg vil banke en due.
Jeg vil ikke bli feiltolket av noen.
Jeg er en kjæledyrvennlig fyr.
Jeg har hatt kjæledyr som barn.
Drømmen min var å ha
en sibirsk husky, men mamma forbød det…
…fordi vi bodde i Recife,
og huskyen var sibirsk.
Så…
…vi ble enige om
at det ville ha vært for langt å flytte.
Derfor, hvis noen her i dag, eller som ser på dette
er en stor fan av Luisa Mell
eller John Wick…
…vil jeg gjøre det klart at jeg er imot dyremishandling.
Jeg sier bare at hvis jeg måtte kjempe mot en due
for å få menneskeheten til å gå opp et par posisjoner
i næringskjeden, ville jeg sagt "ja".
Jeg er klar for denne kampen.
Men jeg utfordrer ikke duen.
Men for menneskeheten, og hvis jævelen angriper meg først,
tar jeg den på et blunk.
Jeg er klar.
Alle friker ut på båten. Fyren under vann med haien.
Folk skrek.
Det var ulike språk kompilert for dere.
Stillhet.
Blod kommer til vannoverflaten. Mye blod.
Mye blod.
Folk blir enda mer skremt.
Haien svømmer av gårde. Det var haiens blod.
Den kuttet seg selv på vei ut.
Det går nok bra, det er en hvithai, den må vise arret
til andre haier og si: "Dette er fra kampen min med verdensmesteren."
Sjøen roer seg, blodet forsvinner, og et hode dukker opp
festet til kroppen.
Folk hjelper ham opp. Han går på en merkelig måte.
Men jeg vet ikke hvordan han pleide å gå.
Men han virket preget.
Det var litt som… Nei.
De tar av brillene, begynner å stille spørsmål,
han er stille. Kameraet zoomer inn på fjeset hans.
Alle skriker, han tier, øynene zoomes inn.
Alle skriker, han tier, ett øye zoomes inn.
Alle skriker, han tier, pupillen zoomes inn.
Alle skriker, han tier, og videoen er over.
Det var da jeg sa: "Jeg gjør ikke det."
Du så at han var fysisk uskadd,
men du kunne skimte i blikket hans
at det kom til å bli minst ti år med tirsdager og torsdager i terapi.
Helseforsikringen min dekker ikke det.
Dessuten dreit han seg sikkert ut,
og du kan bare ta av våtdrakten ved å trekke den opp.
Så det etterlater et spor av dritt og skam
fra rasshølet ditt helt til nakken slik at folk kan spørre:
"Er ikke du den hvithai-gærningen som dreit deg ut?"
Fyren: "Jeg dreit for å gni driten i haiens øye.
Haien er der nede med øyekatarr."
Haien sier: "Kan noen blåse her?
Vet ikke hva som skjedde.
De kastet ut kjøtt, jeg trodde det var til meg og hoppet av glede,
traff noe, falt i et bur, en fyr var der, jeg ropte: 'Vent!'
Han stakk fingeren i ræva si og stakk meg i øyet.
To ganger!
Hva slags angrep er dette?
Jeg kuttet meg på vei ut.
Han er ferdig hvis jeg finner ut av kniven."
Andre gangen var i Manaus. Jeg anbefaler stedet.
Alle dere leger.
Manaus er imponerende.
For en flott by, den er vakker. Og når du går i skogen,
uansett hvor du ser, føles det som en Windows-bakgrunn.
Imponerende.
Jeg så et tre og tenkte: "Det var på laptopen min forrige uke."
Det samme treet.
Jeg ble kjent med en lokal guide, og sa:
"Vis meg rundt, jeg drar i morgen.
Jeg vil se alt, skoger, elver, urfolk, alt."
Jeg har alltid likt urfolk.
Seriøst. De kom hit før oss, så de vet ting. De er ekte.
Jeg hadde bare sett urfolk på skolen på urfolk-dagen,
og det var vennene mine kledd som urfolk,
så jeg tror ikke det teller.
Krøllhårede urfolk.
Feite urfolk.
Alle vet at feite urfolk er forbudt.
Så vi dro.
Fyren sier: "Vi skal besøke en urfolkstamme midt i skogen."
"På kanten ville vært greit."
Og vi gikk og gikk, det var jævla langt,
men det visuelle var fantastisk. Plutselig åpner den seg.
Skogen åpner seg, helt fantastisk.
En svær urfolkstamme, enorm.
Mye kulere enn de på skolen.
Man kunne se at de karene fikk gode karakterer.
Jeg ble venn med en ved navn Kuiaiá.
Flott menneske. Flott urinnvåner.
Kuiaiá er som Enzo i vår verden.
Jeg pratet med Kuiaiá.
Kuiaiá sier: "Hvis du går videre
inn i skogen…" Jeg bare: "Nei, det skal jeg ikke."
-"Men hvis…" -"Nei, jeg kjenner meg selv.
Jeg er med de som blir.
Du er her. Hvorfor skulle jeg dra?
Har du vært der?"
-"Aldri." -"Så hva snakker du om, Kuiaiá?"
"Hvis du går inn i skogen i ti dager og ti netter,
kommer du til en stamme ingen har sett."
"Hvordan vet du det?"
"Sjamanen sa det."
"Og du tror på den sjamanpraten, Kuiaiá?"
Han spikket en figur mens vi snakket.
Da han var ferdig, viste han meg.
Det var et dovendyr på en snor med en liten huske under. Nydelig.
Jeg sier: "Jøss, fantastisk. Gratulerer." Han sier: "Liker du den?"
-"Jeg elsker den. Ja. Du er en kunstner." -"Virkelig?"
-"Vil du ha den?" -"Gir du den til meg?
Klart jeg vil ha den, Kuiaiá."
"Jeg selger den."
"Kapitalismen har kommet hit, hva?"
-"Vil du ha den?" -"Nei, ikke nå lenger."
-"Hvorfor ikke?" -"Jeg trodde det var en gave.
Stedet mitt trenger ikke pynt i stuen."
"Ta den som et minne om meg."
"Jeg har veldig god hukommelse, Kuiaiá.
Jeg har tatt bilder og filmet."
"Seriøst, Rodrigo, denne er spesiell."
"Jeg ser 80 flere der bak, Kuiaiá."
-"Men du så meg spikke denne." -"Det er bare tull, Kuiaiá.
Hvor mye koster den?"
-"Femti." -"Real?"
Jeg vet ikke om urfolk har egen kryptovaluta.
Men jeg syntes det var en skandaløs pris.
-"Femti? Seriøst?" -"Ja."
"Jeg sa at jeg bor i São Paulo, ikke sant?
I São Paulo er det en gate som heter 25 de Março.
Det er denne veien, 35 dager inn i den dype skogen.
Rett denne veien.
Du vil finne…
Du vil finne en stamme,
hvor du kan få
en Spider-Man med maskingevær for 15 real.
Vet du at Spider-Man ikke har maskingevær engang?
Det er en bonus
de gir deg på 25 de Março som Marvel ikke har.
Og du vil selge meg et ubevæpnet dovendyr til femti real,
jeg ikke engang er sikker på kan ta en sel?"
-"Men den er håndlaget." -"Klart den er det, Kuiaiá!
Hvem kaster bort tid på å lage en maskin
for å lage dovendyr av tre?
Planeten trenger dem ikke i den grad at de anvender fordisme,
og setter opp et samlebånd for masseproduksjon
for å møte de globale kravene til dovendyr i tre!"
-"Hvor mye vil du betale?" -"Jeg vil ikke fornærme deg."
"Gi meg et tall."
"Du får to Spider-Man-er."
Jeg syntes det var en bra pris. Det gjorde Kuiaiá også.
Min feil var å åpne lommeboka. Det var bare én seddel i den.
Femti-seddel.
Det er som om dere var der.
Det var en 50 real-seddel. I det øyeblikket Kuiaiá så den…
Jeg skimtet i øynene hans, for første gang, urinnvåner-raseriet.
Jeg tenkte: "Han skyter nok en pil på meg. Jeg vet ikke om løping vil hjelpe.
Hva om Kuiaiá er en snikskytter?
Jeg er ikke i humør for et hodeskudd."
Kuiaiá var stille i tre lange sekunder,
noe som er mye klein tid mellom to personer.
Mer midt i en skog.
Når han til slutt bryter stillheten ved å rope: "Det var som faen, Rodrigo."
"Jeg visste ikke! Jeg ville aldri forhandlet sånn
hvis jeg visste at jeg hadde 50. Kan du veksle?"
"Nei."
"Hvordan har du tenkt å være forretningsmann uten veksel?"
Alt jeg sier i dette showet er sant,
men var jeg dere, ville jeg blitt mistenksom på følgende.
Når det er sagt, jeg nevner det på forhånd,
dere kan dobbeltsjekke følgende fakta.
Kuiaiá lener kroppen sin til høyre
og henter frem en kredittkortterminal
fra skulderveska si.
Jeg sier: "Dra til helvete, Kuiaiá!
Det er ikke engang forbindelse her.
I gamle dager ville du nøyet deg med noen speil."
"Er det debet eller kreditt?"
Det var forbindelse.
Jeg vet ikke hvordan. Midt i skogen, forbindelse.
Jeg vet ikke hvordan.
Sikkert aper som løper rundt med rutere på hodet.
Selv i dag lurer jeg på det, hvordan kan det være forbindelse
på et sted der en jaguar kan hoppe på deg
mens 4G-en din går for å drite.
En urinnvåner strømmet en video
på Twitch mens han fisket.
Jeg betalte med kort.
Nubank.
Kreditt.
Jeg fikk en melding på mobilen:
"Kuiaiá Håndverk AS."
Jeg bare: "Fy faen, Kuiaiá."
Jeg kjøpte den.
Den henger på skapets dørhåndtak.
Hver kveld ser jeg dovendyret i øynene og sier: "Kuiaiá…"
Og jeg sovner.
Det er min Lexotan.
Vi dro til elvene.
Det er to elver i Brasil, Rio Negro og Solimão,
hvis vann renner side om side uten å blande seg. De møtes og frastøtes.
En gammel feide, vet ikke hva som skjedde, var ikke meg.
Fyren sier: "Putt hånda i vannet."
Det er kaldt, må ha vært Rio Negro. I Solimão er det varmt.
Som om Gud hadde tisset i vannet.
Så sier han: "Dette er et bra sted å dykke. Dykker du?
Folk kommer fra hele verden for å dykke her fordi de får en fornyet ånd."
"Min ånd er ok, takk."
-"Dykker du ikke? Hvorfor?" -"Nei.
De filmet Anaconda her, jeg så den to ganger."
-"Det går bra." -"Du har ikke sett filmen."
"Det går bra, bare ikke tiss."
"Jeg føler ikke for det, men hva er galt med det?"
Ingen tisset i filmen.
"Det er en fisk kalt candiru,
og hvis du tisser, går den inn i pikken din
og spiser deg fra innsiden og ut."
"Hvorfor skulle jeg dykke på et sted med en så fiendtlig fiende?
I Recife pleide mora mi å si
at hvis du tisset, ville kloret i bassenget endre farge.
Her i Manaus er straffen
litt strengere."
-"Bare ikke tiss. Kan du ikke holde deg?" -"Klart jeg kan.
Problemet er, jeg er i vannet, en slange dukker opp, jeg blir redd,
tre dråper vil komme.
Jeg vet ikke om candiru vil være i stand til å skjelne en lekkasje av frykt
fra piss av respektløshet for hjemmet hans.
Og uten å kunne si det,
kan den gå inn i pikken min og gjøre greia si.
Jeg vil ikke vite hva som skjer om jeg driter i buksa.
Vil maskingeværbevæpnede delfiner rævpule meg? Nei.
Tar ikke sjansen.
Derfor hopper jeg ikke uti."
"Det er annerledes her på Noronha, ikke som Sør-Afrika eller Manaus."
"Det er vann. Klor er den største faren jeg er villig til å møte i vannet."
-"Det går bra." -"Jeg går ikke uti. Du hørte meg, kompis."
Tato, fra Falamansa,
hørte også på denne samtalen.
Han kommer til oss og sier:
"Jeg hørte på hele greia."
Det var slik jeg visste
at han hørte på alt.
Han sier: "Går du ikke uti?" Jeg sier: "Hørte du ikke på hele greia?"
Tato er en poet, musiker, låtskriver, artist, leken, langhåret.
Han sier fine ting,
løse visdomsord, og lar deg tygge på dem.
Han sier: "Rodrigo,
barna mine er i vannet."
"Det er ikke min feil hvis du ikke setter pris på dem."
"Du og havet, Rodrigo, gjensidighet."
"Jeg vet ikke engang hva det betyr, Tato."
"Naturen er abstrakt.
Du kan ikke være tangent til den."
"Dra til helvete, Tato.
Kødder du med meg? Hvilken tangent er det, Tato?"
Tato er her, han vet at det er sant.
Jeg sier: "De er sitronhaier. Det er morderen Pepsi Twist.
Er du sprø?"
Alle hoppet uti.
Bare kaptein Kokk og jeg var på båten.
Jeg drakk, når jeg drikker, blir jeg dristig, jeg sa: "Kaptein Kokk!
Hvis du vil uti, holder jeg fortet."
Men han var ikke interessert.
Men han så at jeg drakk og behandlet meg som et barn.
Han ga meg en idé som virket god,
men da jeg våknet neste dag, sa jeg: "Kaptein Kokk…"
Han spurte meg: "Er du redd for haiene?
Det er tull. Bare hold deg nær båten.
Hvis haiene kommer, kommer de til de andre først."
"Det er sant, kaptein Kokk.
Innen de er ferdige med forrettene,
hadde jeg klatret om bord.
Hvis de kommer etter meg her vil jeg ikke løpe, de har fortjent det.
Jeg ville ikke våge å stå i veien for darwinismen."
Jeg går uti.
Jeg får vann i brillene.
Jeg klatret opp igjen, skuffet,
brillene hadde mislyktes i sin eneste hensikt.
Jeg roper til guiden: "Det kommer vann i brillene!"
"Spytt i dem og ta dem på igjen."
"Gjenta det høyere, for jeg hørte noe absurd her."
"Spytt i dem og ta dem på igjen."
"Det er din fetisj, ikke min!"
-"De fungerer slik." -"Aldri i livet."
-"Seriøst." -"La oss ringe kundeservice.
Vi gjør det sammen, og setter på høyttaleren."
"Bare spytt og ta dem på."
"Jeg spytter ikke og tar dem på."
"Skal jeg spytte for deg?"
"Jeg er ikke kjerringa di."
Så jeg løste det på min egen måte.
Som var dykking…
"Noronha er imponerende under vann."
Jeg var så redd for at et vesen skulle hoppe på meg.
Og så skjedde det. En havskilpadde.
Under vann er de smidige som faen. Jeg visste det ikke.
Jeg vet ikke om de alle er sånn, men min hadde definitivt litt nitro-boost.
Kanskje den kom inn i et hvalvakuum,
eller det var nedoverbakke, eller noe.
Noen kastet den uti og sa: "Rør deg, for faen!"
Den var enorm. En stor, feit Michelangelo.
Den fyker forbi meg, og jeg roper: "Skilpadde!"
Under vann høres det ut som…
Den gir meg et sint blikk.
Det var en aktivist-skilpadde.
Den kastet et sugerør på meg.
Den hadde en Greenpeace-tatovering på skallet, en IBAMA-pin, en Speedo-hette,
og noen TAMAR-flygeblad.
I full fart raser den av gårde.
Behersket så jeg videre på den og tenkte: "Jævla fin skapning."
Så får jeg vann i brillene.
Jeg kommer tilbake, tømmer brillene, får klar sikt
og jeg ser en finne i det fjerne.
"Jøss, hyggelig. Døden kommer."
Jeg hopper tilbake i båten…
…med takykardi…
…setter meg i stolen. "Jeg er i live."
Klokka mi vibrerer. Den sier:
"Gratulerer, du startet et nytt løp."
Denne klokka vet ikke noe.
Guiden kommer nær båten og sier:
"Hva skjedde? Kom deg tilbake i vannet."
Jeg sier: "Nei." "Hvorfor ikke?" "Den er der."
-"Hva?" -"Der, beistet."
-"Hva?" -"Haien. Sitronmorderen."
-"Der borte?" -"I kjødet, kompis."
-"Vent, jeg skal sjekke." -"Hva?"
Hvor mye betaler reisebyrået til disse folkene?
Så du viser dem døden,
og de går mot den?
"Gleder meg!"
Og så drar han.
"Hvilket risikotillegg er det?"
"Paulinho, kom deg på båten, guiden er fortapt!
Fortjente ikke å dø bare på grunn av en brillefetisj."
Guiden er tilbake på under fem minutter.
"Rodrigo, kom deg i vannet igjen!"
-"Det går bra." -"Hopp uti."
"Det går bra. Takk."
-"Det er ikke en hai." -"Hva er det?"
"En delfin."
"Jeg er redd for dem."
-Er dere redde for delfiner? -Nei!
Da er dere tøffe.
Noen sa: "Jeg har aldri sett en."
Det er flott, så søtt.
Men det gir ingen mening.
Jeg har aldri sett en usikret granat…
…men jeg er redd for den.
Kult at dere ikke er redde. La meg finne et par her. Er dere et par?
Vært sammen lenge?
Tre år sammen? Det er fint.
Tre år sammen, og en åtte måneder gammel baby.
Det er det.
Game over, ikke sant?
Og du er ikke redd delfiner.
Hva heter du?
Luana. Hva jobber du med?
Lærer? Hva underviser du i?
Barnehagen? Det er flott, Luana.
Å bli rik er uaktuelt. Men det er fint, Luana.
De burde betale deg mer. Men jeg er glad for deg.
Det må være veldig givende.
-Hva heter du? -Samuel.
Hva gjør du? Samuel og Luana.
-Jeg er scenearbeider. -Scenearbeider? Forandringens fyr.
Han ønsker et sceneskifte.
Over hele verden.
Tre år sammen, dere vil dra til Noronha for å feire.
La oss gjøre det hvert fjerde år, som verdensmesterskapet.
Dere hopper på et fly, drar til Noronha,
tar en båt, hopper uti dyphavet og dykker.
Samuel går først, tar på seg badebuksa,
et bra sceneskifte.
Luana er på båten, på Zoom og underviser.
Foreldre holder barna sine: "Se på læreren!"
Samuel svømmer ut, han ser en delfin.
Lykkelig som bare det, ikke sant? En delfin, for faen.
Han roper til delfinen…
Og delfinen svarer…
Han sier: " Delfinen kommer mot meg."
Samuel blir gira: "Kan jeg ta på en delfin?"
Ja. Ta på en delfin? Hva tar du på vanligvis?
Hva berører en scenearbeider? Tar på…
Berører hver jævla ting på hele scenen.
Se for deg delfinen, teksturen. Det er sykt.
Samuel blir mer gira når delfinen kommer nærmere og roper:
"Luana! Kom uti, kjære!
Jeg har en overraskelse!" Og sier ikke hva den er.
Delfinen kommer nær, som om den kjente deg.
Nesten som en scenedelfin. Kompisen din.
Den legger seg på brystet ditt, koser med deg.
Du begynner å stryke den godt.
Dette er øyeblikket ditt, Samuel.
Du går fra halen til halsen.
For en glede.
Juliana svømmer fort til deg.
Jeg sa "Juliana", ikke sant?
Luana! Luana svømmer fort, med en GoPro festet til hodet.
Luana svømmer fort.
Jeg pauser historien og prater med publikum. Straks tilbake.
Bli værende.
Jeg har nylig lest en artikkel som sier at, etter menneskearten,
er den arten som er mest interessert i å voldta mennesker,
delfiner.
Skal vi fortsette historien?
Luana svømte. Ikke sant, Luana?
Og Samuel var her. Ikke sant, Samuel? Her?
Stryker pent. Tenker: "For en dag.
Takk, reisebyrå."
Og delfinen går…
Samuel stryker, og så…
I dette øyeblikket…
…dykker delfinen.
Og den dykker bedre enn deg. Ikke sant? Det er en delfin.
Den begynner å dra ned
badebuksa di med nebbet sitt.
Det lille nebbet bare…
Delfiner er veldig smarte.
De er planetens tredje smarteste art.
De er bak oss og apekatter. Og aper bærer Wi-Fi i Manaus.
Så bare forestill deg hva en delfin er i stand til å gjøre.
Med badebuksa senket…
Jeg ville ikke si dette, du virker grei, Samuel.
Vi går videre med åpne hjerter.
Det du trodde, Samuel,
var hengivenhet,
var faktisk et forspill.
Delfinen, med sin hyperstive kuk,
med en forbløffende evne,
hjulpet av et K-Y-lignende sjøvann,
begynner å knulle Samuel i ræva.
Med en skremmende rytme.
Dette er delfinen som pumper deg i ræva.
Den pumper så hardt at du lurer på om du har en livmor
fordi den treffer noe der inne.
Når du klarer å dukke opp igjen, roper du:
"Luana, ikke kom hit lenger!"
Stemmen din blir høy, en delfin knuller deg.
Luana kommer.
Når hun kommer, tenker hun:
"Hvilken overraskelse er dette?"
Hun dykker og ser
Samuels desperate blikk under vann.
Og hun skriker: "Samuel!
Det er en delfin som rævpuler deg!"
Som om du ikke visste det. Delfinen har pult deg i evigheter.
Samuel sier: "Jeg skal twerke, kanskje han kommer raskere."
Det funker! Samuel er lur, han er scenearbeider.
Delfinen: "Jeg trekker meg, unngår graviditet."
Han tar den ut og kommer. Dritmye sperm.
Dere begynner å drukne i sperm og sjøvann.
Dritmye delfin-sperm og sjøvann.
Hei, Loppe! Liker du showet, kjære?
Veldig tamt, hva?
Ja, det tror jeg.
Hvis de snakker om delfiner på Loppes skole i morgen…
Se for dere at mora blir oppringt: "Dattera di gråter,
hun slår hodet mot veggen og skriker: 'Ikke delfinene!'"
Jeg tror jeg overdrev litt.
Jeg ville bevise et poeng.
Som jeg synes er opplagt.
Delfinen
dro.
De drar etter å ha ejakulert.
Dere svømmer sakte tilbake til båten.
Skjønner ikke hva som egentlig skjedde.
Dere kommer om bord, og den hyggelige kapteinen lager grillmat.
Han sier: "Vil dere ha kjøtt?" Luana sier: "Vi vil ikke ha noe."
Du går på do og gråter. Mange tårer.
Så plutselig hører du…
"Å nei. Delfinen er tilbake."
Det var kapteinen som sa: "Vi er tilbake på stranda."
Dere går av båten, tråkker på sanden
og får en trygghetsfølelse. Tørt land.
Men dere tenker fortsatt: "Hva skjedde der ute?"
Dere klemmer. For første gang klarer dere å ta på hverandre
etter hendelsen.
Samuel ser, over Luanas skulder,
på spissen av albuen sin,
en liten klump med delfin-sperm.
Han børster den vekk.
Og nå vil jeg spørre dere begge,
ville dere
ha slettet GoPro-videoen og avlagt en ed
om å aldri mer
si ordet delfin igjen, eller ville dere ha fortalt alle om det?
Det stemmer. Stillhet.
Tror dere legen,
jenta innen reklame eller advokaten sa det til noen?
Det skjer ikke.
Det er hemmelig.
Ingen har mot til å dra til politiet og si:
"Betjent, Flipper
voldtok oss. Vi vil anmelde det."
-"Hvordan så den ut?" -"Kosete."
Ingen frykter delfiner
fordi navnet deres ender på "N".
Ingen er redd for det.
Noen retter en pistol mot deg: "Få pengene, eller føl mitt spenn."
Du ville nok ikke nærmet deg vannet om de het Delfzilla,
Delfzilla slår hvaler.
Respekter Delfzillaen.
Mens delfinen…
Derfor kalles kondomer Trojan. Mye lettere å ha sex.
Ingen ville kjøpt dem hvis de ble kalt Spermzilla.
"Spermzilla? Tar du på en Spermzilla for å knulle meg?
Det skjer ikke. Spermzilla passer ikke i fitta mi."
Navnet Trojan, fra den trojanske hesten, er så feil.
Hvordan kom de på det navnet?
Fordi konseptet med den trojanske hesten
er at fienden tar den inn for å bli åpnet.
Det er det vi vil unngå.
De burde hete Spermvakt, eller Sædlås.
Eller noe mer grafisk: Utløsningsdreper. Det er flott.
Tenk deg å si til apoteket:
"Gi meg en Utløsningsdreper. Fordi jeg er i brann i kveld."
Så jeg gikk ikke tilbake i sjøen fordi jeg var redd.
Fint at dere ikke er det.
Den kvelden gjorde jeg showet mitt,
det var derfor jeg dro dit.
Det var fantastisk
da showet var over. For en herlig gjeng på Noronha.
Jeg var så glad.
Tato, fra Falamansa, begynte å spille.
Det var ikke Falamansa. Det var bare Tato.
Men det er ikke som om noen sier: "Å nei, hvor er bassisten?"
Folk var glade.
Jeg danser med en jente. For en fin kveld.
Og så, plutselig, dannes en moshpit
under "Xote da Alegria".
Dette paret blir revet med, skubber til meg og jenta
og jeg kommer borti en skarp stein.
Skarp som en Ginsu-kniv.
Den skraper stortåa mi, huden sier: "Å faen!"
Og dette var øyeblikket da
jeg kuttet tåa mi
på Noronha.
Jeg ga…
Jeg ga blaffen. "Det er nok som en fotballskade.
Jeg har hatt mange slike. Jeg fortsetter å danse og sjekker senere."
Så begynner foten å feste seg i bakken.
"Så rart. Jeg har ikke på borrelås-sandaler."
Da jenta steg bakover, tok jeg en titt,
og det var en blodpøl. Jeg tenkte: "Jøss, hyggelig.
Jeg kan ikke danse mer." Jeg pikket jenta på skulderen.
"Du?" "Ja?"
"Hør her,
vi må ta en pause."
-"Hva skjedde?" -"Jeg hadde et uhell.
En skade."
Jeg dro til Paulinho, min eldre venn,
han ville nok ha noen visdomsord for å avlaste mitt lidende hjerte.
Jeg følte ikke en dritt. Jeg var bare bekymret for blodet.
Med rushet fra showet og alkoholen var jeg nummen.
"Se på dette, Paulinho."
Han ser på foten min og sier: "Du mister tåa di!"
Jeg er den typen som følger strømmen.
Så snart han sier det, begynner tåa å banke.
"Å nei, jeg kommer til å miste tåa mi!"
-"Det er iallfall på Noronha." -"Nei, Paulinho!
-Jeg ringer mamma." -"Hvorfor det?"
"Jeg må fortelle det til noen.
Jeg tror hun er den rette. 'Du vet tåa du ga meg? Jeg mistet den!'"
Paulinho friket ut: "Jeg ber om en båre for å få deg gjennom."
"Jeg vil ikke bli brakt på en båre.
Alle så oss på scenen. De vil si: 'Se, Rodrigo med avkappet tå.'
Det skjer ikke. Be om rullestol."
-"Hvorfor?" -"Det er mer verdig."
Han fikk ikke noe. Han gikk foran og ropte: "Tung last kommer gjennom!"
Og jeg hoppet etter ham,
sprutet blod på folk, ble skitten.
Da jeg kom tilbake dit var jeg blodig fra topp til tå, ødelagt.
De hevet foten min for å stoppe blødningen.
Blodet rant nedover skjorten min, shortsen min og overalt.
På avstand så det ut som om jeg hadde blitt knivstukket,
eller blitt skutt. Folk var bekymret,
de ropte, ringte noen.
Plutselig hører jeg…
Jeg sier: "Utrolig! Er Bruno Gagliasso her nå?"
Takk, mine damer og herrer. Jeg er Rodrigo Marques.
TAKK TIL
MAMMA, PAPPA, BIGA OG RAPHA. PRODUSENTENE GUI OG CAM.
STANDUP-BRØDRENE MINE OG BARNDOMSVENNENE FRA BABILAK.
Tekst: Linn Sandberg