Downloaded from YTS.MX
KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
V ROCE 2022 SE ROMESH VYDAL
NA VYPRODANÉ TURNÉ PO SPOJENÉM KRÁLOVSTVÍ
Chceš do asijské?
VYVRCHOLILO NETFLIX SPECIÁLEM V JEHO DOMOVSKÉM DIVADLE V CRAWLEY
ROMESH RANGANATHAN JE DOMA
Ahoj, Crawley!
NETFLIX POSLAL KAMERY K LIDEM, KTEŘÍ TOHOTO MUŽE STVOŘILI
Budeme tam taky?
V mém sólo stand-up speciálu?
Chtěl jsem, ať rozhovor vede máma.
Popravdě nebyla má první volba.
Nebyla by první ani jako Srílančanka přes 60.
A ABY ZJISTIL…
PROČ CRAWLEY?
Crawley je díra.
Točím mezinárodní speciál pro Netflix
v díře, která připomíná zrušené volnočasové centrum,
a všem je to u prdele.
Jsi v pohodě?
CESTA DO CRAWLEY
„Sedím tu s komikem jménem
Romesh Ranganathan.“
S kým teď mluvíš?
Mluv do kamery.
- Jsem Romeshova matka, Shanthi. - Tak jo, chceš začít znovu?
Pomáhám ti, třeba z toho vytřískáš talk show.
- Mluv. - Tak jo.
Jsem Shanthi Ranganathan,
Romeshova matka.
První jsem se chtěla představit.
„Sedím tu s komikem jménem Romesh Ranganathan.
Pojďme si říct něco o tom speciálu pro Netflix.“
To je dobrý úvod. Tos napsala?
- Ano. Ne. - Tak to byla drsná odmlka.
- Dinesh. - Fajn, tak dál.
„Pojďme se seznámit.
Čím můžeš lidi Netflixu zaujmout?“
Můžeš mi to říct?
- Nevím, čím… - To není odpověď.
Řekni to pořádně. Čím?
Nevím… Čím zaujmu lidi Netflixu?
- Jo. - Nejsem Pán tygrů.
Dělám stand-up speciál.
6 TÝDNŮ PŘED SPECIÁLEM
Proč tu jsme?
V podstatě,
Leesa, děti, máma, brácha,
neví, že dělám tenhle
Netflix speciál.
Myslím,
že bude fajn jim to oznámit.
Myslím, že máma bude pyšná
i Leesa bude pyšná, snad. Děcka budou…
No, mým dětem je má práce u zadku.
Snad budou trochu nadšení.
Dělám stand-up. Víš, co to je, že?
- Jo. - Je to sranda.
- Jo. - Skoro národní dědictví.
- Třeba. - Jo, takže…
Jedu teď se svou šou na turné.
Natočím to a oni to pak dají na Netflix.
A co máme dělat?
Budeme tam taky?
V sólo stand-up speciálu?
- Jo. - No, můžu vás dát do titulků.
- Netflix je příležitost. - Chci do titulků.
„Díky, že ses zbavil přehnaného sebevědomí. Shanthi Ranganathan.“
No díky.
„Díky za věčnou úzkost z mých rozhodnutí. Shanthi R.“
- To přeháníš. - Za vitamínové tablety.
Pravda, promiň. Dala jsi mi vitamíny.
- No vidíš. - To vynahradilo roky terapií.
„Aspoň jsi tu hrůzu neproležel.“
- Tati? - Jo? „Ale s trochou zinku.“
Jo.
Zasloužím pořádnou kost.
Bude to na světové platformě.
„Může se tam objevit i tvá máma?“ Proč?
Proč?
Tohle je jediná rodina,
kde jen řeknu, že něco točím, a vy: „A co hraju já?“
V jiných speciálech to není.
Představte si Chrise Rocka: „Přichází paní Rocková,“
a teď by měla slovo ona.
Co to má být?
- Ale dobrá práce, skvělé zprávy. - Super.
- Děkuju. - Je to tvá žena.
Musí tě podpořit, i kdyby se jí to nelíbilo.
Tak máma vidí manželství. Jak?
Musí mě podpořit, i když se jí to nelíbí?
Jsi její manžel.
Tys byla hrdá na tátu?
Ale to…
- Ze začátku jo. - A kdy to bylo? Za nás určitě ne.
„Proč mi život hodil do cesty toho vola?“
- Leeso… - Ne, mě vynechejte.
Když jdete na jídlo nebo na večírek,
a tvůj manžel začne zírat na jinou,
budeš ho mít ráda?
- Ne. - To je fakt skvělý…
Víš co, mami? To je skvělé povídání o mém speciálu na Netflixu.
Ty to zamotáš do každého tématu.
Ale nečekal jsem, že rozhovor pro speciál Netflix bude…
„Tvůj zatracený otec!“
„Budou tam ženské? Tvůj otec by měl radost.“
„Víš co, kdyby seděl v tom divadle, já bych byla tu, tu, tu…“
Tak zásadní body: Dělám Netflix speciál, vy tam nebudete.
- Jen ať je jasno. - Dobře.
Jsi neslušný.
Jak to jde, Rome?
Myslel jsem, že přijdu, oznámím speciál,
všichni mě obejmou a budou rádi.
Ale místo toho
jsem oznámil speciál a odešel a rád je teď moc nemám.
Mami, chtěl jsem, ať se mnou uděláš rozhovor,
ale vzhledem k tvému dnešnímu výstupu nevím.
- Cílem je představit mě novému publiku. - Jo.
Tak vymysli, na co by ses mě zeptala.
Proč ses spojil s Netflixem?
- Nebo tě pozvali… - Nespojil.
- Promiň! - Kdy ti to nabídli?
- Děláš Netflix. - „Děláš Netflix.“
Dobře, tak se zeptej.
Ptala jsem se…
Vypadlo mi to.
- Tak to bude skvělé. - Jo, skvělé.
Co vadí tobě?
Jak tu děláte pitomý rozhovor.
O tom to je!
- Je to rozhovor. - Nacvičujete.
Nenechám tě tam, jestli budeš jen zívat nudou.
Tak nacvičujte bez nás.
Jo, to jo… Víš co?
Určitě lituje, že tu je.
Díváš se na tátova vystoupení?
Ne, máma mi to nedovolí.
Mluví tam sprostě.
No a co? Kámoši se dívají! Proč nemůžu koukat na tátu?
Nekoukáš na něj, ani když je tady.
Proč ho chceš vidět v telce?
„Proč myslíš, že mi tvůj bratr Dinesh pomáhá víc
a vždy si na mě najde čas?“
Mívám prostě hodně práce.
Jo, tak hned po práci
můžeš aspoň napsat: „Mami, volala jsi. Děje se něco?“
Jo, a nikdy se nic neděje.
Tu mi píšeš, ať nutně zavolám.
Tak volám a ty: „Jakou máš velikost gatí?“
Protože jsi přibral a potřebovala jsem znát velikost.
Ne?
Co tu teď děláme? O co nám jde?
O co se snažíme?
Dozvědět se něco o tobě a proč děláš Netflix speciál.
A…
tak podobně, aby lidi věděli.
Takže všechny otázky musí sledovat tuto misi, jo?
Dobře.
„Tak se ponořme do tvého Netflix speciálu.
Proč jsme v Crawley?“
V Crawley jsme, protože…
Jo.
- Vyrostl jsem tu. - Jo.
Pracoval jsem tu a pořád tu bydlím.
Dobře.
Takže je to velká součást mého
života.
Napadlo mě, že bude fajn
natočit speciál v Crawley, tady v The Hawth,
mém místním divadle.
To byla krásná odpověď, potěšila mě.
Jsi s ní spokojený?
Jo.
Tak teď jim chci říct,
že jsem se rozhodl natočit ten speciál
přímo tady.
Ne tady, ale v Crawley, The Hawth.
V divadle Hawth.
Je hezké?
Zvenku? Ne, je to děs.
Ale uvnitř…
Vlastně uvnitř vypadá podobně jako zvenku.
Exteriér bych radil netočit.
Už jsem objednal dron.
Tak snad lítá vysoko.
Kluci, můžete na chvilku, prosím?
Jo.
Víte, jak jsem mluvil o tom speciálu?
Řeknu vám, kde to bude,
a chci upřímnou reakci, jo?
Takže jsem se rozhodl,
že ho udělám…
- U nás doma. - Ne.
V The Hawth v Crawley.
Fakt?
- Ty jo! - Tady?
- Cože? - V Crawley?
- Jo. - Tam máme naše vystoupení.
Jak tam máte vystoupení?
- Máme. - Jaké?
Tančíme a hrajeme a tak.
- Ale ne v hlavním sále jako já. - Jo.
- Ve velkém sále. - Příští týden.
Mají školní představení v sále, kde bude můj speciál?
Vždyť to říkám. Chce to nějaké prestižnější místo.
Takže budu natáčet speciál s tím,
že na tom pódiu stáli velikáni Alex a Charlie Ranganathanovi?
- Jo. - Jo.
- Co ti na tom vadí? - Nic mi nevadí.
Jsi v pohodě?
- Jo, dobrý, jen… - Vypadáš deprimovaně.
Takže týden před mým speciálem
mají mé děti v The Hawth tři vyprodaná představení.
Školní představení.
Dětská představení
stejně dlouhá jako můj speciál pro Netflix.
„Řekni mi o životě na cestách.
Chybíš Leese a dětem?
Jak je udržuješ…
Jak se staráš o romantiku?“
S Leesou a dětmi?
- Ne, myslím s Leesou. - Aha.
„Když jsi pryč, zkoušíte sexy hovory?“
- Co? - Sexy hovory s tvou ženou.
- Sexy hovory? - Jo.
Sexy hovory s tvou ženou.
- Aby romantika neumřela. - Co to je?
Proč se vedou sexy hovory, synu?
Proč se vedou sexy hovory?
Upřímně, to je poprvé, co slyším frázi „sexy hovory“.
- Co tím myslíš? - Mám to předvést?
„Ahoj, Leeso.
Co máš dnes na sobě?“
Takhle…
„Máš to spodní prádlo, co jsem ti koupil?“
Takové sexy otázky.
Proč ti to musím říkat?
Chceš mi říct,
že s Leesou nemluvíš
sexy tónem?
- Ne. - Nikdy?
Nikdy.
Tys mluvila s tátou sexy tónem?
Jo, když mi bylo tak 20, 21.
Pak mě nasral, tak už žádné sexy hovory.
- Konec. - Tys vedla s tátou sexy hovory?
Jo. Co by ne?
Co jste říkali?
To ti říct nemůžu.
- Je to sprosté. - „Mám trvalý pobyt.
Ty šmejde.“
Ne…
- „Proč jsi s jinou ženskou?“ - Bože!
2 TÝDNY PŘED SPECIÁLEM
Co je v plánu?
Dnešní cíl je
poznat trochu Crawley a jak se na mě podepsalo.
Takže,
vymyslel jsem pár věcí.
Vezmu
Dina a mámu
a budeme se bavit o mém zázemí a tak, tedy snad.
Napadlo mě,
že zajedeme do Broadfieldu,
kde jsem trávil většinu dětství
v této oblasti.
Bylo by fajn
probrat, co jsme tu zažili.
Broadfield mě stvořil, možná víc, než celé Crawley.
To je domov mého stand-upu. Nezačal jsem s tím tady,
ale začal jsem, když jsem tu bydlel.
Jednou jsem vyskočil oknem vzadu.
Vyplížil jsem se večer ven oknem
a pamatuju, že jsem přistál a vstal
a oknem na mě čučí táta.
Až ojel tu babu?
- Proč to vždy vytáhneš? - Zajímá mě to.
Mně to taky vadí.
- Já žádnou neklátil. - Jo.
Chtěla jsi, ať jsem do 37 panic.
- Výborně, sen se splnil. - Skoro byl.
- Proto ses tak učil. - A poprvé to nepočítám.
Dobře.
- Co? - No, držel ses.
Byl jsi do 37 panic.
To byl vtip.
Bylo mi 35.
Víte, kdo nebyl panic? Táta.
Táta zmizel.
Ten byl kanec.
Užil si v manželství tolik sexu, neskutečné!
A víte…
Je vzácné závidět otci jeho aktivitu.
Hráč!
Vy jste oba spali a já věděla, kam jde.
A kam šel?
Do Bewbushe.
Bože!
- Přijdou podrobnosti. - Jedu tam
a má auto u té ženské, co se mu líbila.
Tak jsem to otočila a jela domů.
Nechtělas ho chytit?
„Nalož jí. Uvidíme se doma.“
To je dobrý…
No nic…
A máma v okně…
„Poznám tu skákající prdel. Tak zatím. Užij si to.“
Divný, nečekal jsem, že máma vytáhne nevěru.
Proč? Dělali jsme, že o tom nevíme.
Říkalas nám to každé ráno před školou. Věděli jsme to.
Byli jsme v klidu.
Nevěra se prokecla dřív než můj rozvrh.
Tak čti. „Ale než začnu, tvůj otec je nevěrný hajzl.“
„Pětkrát čtyři?“
- Je to pravda. - Jo.
- Ale i přes to… - Jo.
- Mám hezké vzpomínky. - To já trpěla.
Vaše štěstí bylo hlavní.
- Jo. - Co se stalo?
Dělala jsem dost přesčasů…
- Jo. - A to…
To bylo naše štěstí.
Byla jsi pryč.
„Dáš si další směnu, mami?“
Bože, tohle je těžký.
- Jsem rád, že jsme sem šli. - Fajn.
Jaké to je se sem vrátit?
Mám odsud hezké vzpomínky.
Neříkám si: „Bože,
ještě, že jsem odsud vypadl.“
Tak to není.
Broadfield byla sranda.
Občas vám hodili petardu pod auto,
motali se tu zhulenci,
u obchodu s chlastem chtěl nějaký alkáč koupit cider,
ale až na ty věci
jsem to tu miloval.
Teď půjdeme na střední školu Hazelwick,
kam jsem chodil
po přestěhování do Broadfieldu,
a pak jsem tu i učil.
To bude hlavní téma, jak se vracím na místa.
Jsem jako Ježíš.
Půjde to?
Protože ho vzkřísili? Nevím, zda se vracel na místa.
Určitě, když si třeba oblíbil místo k obědu.
Tesaři jsou na zvyky, ne?
Když najdou fajn místo, vrátí se tam.
Přišlo mi super
navštívit pár
klíčových míst v Crawley,
studoval jsem tu i učil.
- Jo. - Tys sem chodil.
Jo.
Tys chodila na třídní schůzky, že?
Jo.
Já byl takový společenský chameleon,
lezl jsem do zadku komukoli, abych byl populární.
„Jo, ty mám rád.“
„Jo, tomu fandím.“
I já. To proto, že jsme byli tlustí.
Možno…
„Možno.“
Je to možný.
„Jo, poprvé se shodneme. Byli jste tlusté děti.“
Jo…
„Zatím mě ta diskuze nebavila, ale teď mě zaujala.“
Proč jsi chtěl vždy vysadit dál?
- Styděl se za tebe. - Ty ses za mě styděl?
Když k nám volala nějaká holka a chtěla Dineshe,
máma vždy: „Moment.
Dini!“
Panebože!
Proč jsi to dělala?
„Dini, panici,
máš telefon.“
„Dineshi, hoď peniskem, máš telefon.“
To jsem nikdy neříkala.
- Ne? - Ne!
Budou mě mít za blázna.
To slovo neříkám.
Dojdou k tomu i z tvých slov,
nejen mých vtípků.
Možná, jo.
Jak jsi nás viděla ty?
Bylo to s vámi těžké.
Když jsem tě poslala nahoru učit se, ty sis místo toho četl.
- Jo. - Takový rebel.
Jo.
Prý můžeme i do tříd za dětmi.
Jaký máš cíl?
Jen zjistit, co řeknou na to, že budu natáčet ten speciál.
Dobře.
Třeba se zvencnou.
CHOĎTE VLEVO
- Čau. - Ahoj.
Ahoj, jak se vede?
- Máme tu zvláštní hosty. - Čau.
- Ahoj.
- Jsme bývalí kolegové. - To jo.
Jaký byl učitel? Byl dobrý?
Učil ve vedlejší třídě
a děcka to rozhodně bavilo.
- Jo. - Tak co, představíš se?
Jasně.
- Jsem Romesh Ranganathan, komik. - Jste nadšení, že přišel?
- Nejsou. Nemyslím to ve zlém. - No proto.
Co říkáte na ten speciál?
Ten speciál pro Netflix? Víte o tom?
Budu natáčet pořad v… Znáte Hawth?
- Jo. - Nejlepší divadlo v zemi.
- Jo. - Ano.
Viděli jste Popelku?
Pamatujete? Víte, kdo byl kouzelné zrcadlo?
- Vy. - Ano!
- Jo, děcka. - Myslím, že ji sem nastrčili.
Čeká tě skvělá budoucnost.
- Díky moc, děcka. Mějte se. - Ať se vám daří.
A buďte šťastní.
- Mám vás ráda. - Díky.
- Cože? - Co?
- Myslela jsem, že jdeme. - Ještě jsem stál.
- A ty se loučíš jako Elvis. - Mám dotaz.
Dotaz? Jo, pardon. Ptej se.
Cítil jste se někdy na Hazelwickově jako outsider
kvůli vašemu původu nebo osobnosti nebo tak?
- Mé osobnosti? - Já nevím.
Určitě jste moc fajn.
Určitě jste moc fajn chlap.
- Chápu, co myslíš. - Víte…
- Moment, ne… - Byl jsi tlusté dítě.
Pamatuješ?
- Takový bacul. - Tak stačí, mami, to nemůžeš říkat.
Tak jo, díky, děcka. Mějte se.
- Nashle. - Čau, čau.
Nashle.
Buďte šťastní.
Počkej, tys dělal stand-up u učení?
Jo, dělal jsem obojí. Jel jsem dvojité směny.
I přes to.
A dohnal jsem nás do bodu
absolutní bídy, abych dosáhl svého snu.
I teď si někdy říkám:
„Měl jsi práci, která něco zlepšovala.
Učení je jedna z nejšlechetnějších profesí.“
A měl jsem nakročeno k dobré kariéře.
Ale já si řekl, že tohle dost nekrmí moje ego.
„Už mě nebaví
dělat věci, co se točí kolem dětí.
Chci práci, co se bude točit kolem mě.
A nejen to,
ještě k tomu nechutně ztenčím náš příjem,
abych si to splnil.“
Když si to vezmu,
neznám moc horších lidí.
„Můžeš lidem doma říct víc
o svém Netflix speciálu?“
Jo, takže je to stand-up comedy.
Stand-up comedy, jo?
Jo.
A?
- No… - To je vše?
Nedomluvil jsem.
Je to pořad stand-up comedy
o mém životě a obavách z toho, co se ve světě děje.
- Je to dobré představení. Vidělas ho, ne? - Jo. Dobře.
Co se ti líbilo nejvíc?
Už nevím.
Tak řekni cokoli z toho.
Nevím.
- Nevíš? - Ne.
Víš vůbec, o čem v tom mluvím?
Ne.
- Jak se z tebe stal komik? - Ne.
- Proč ses stal komikem? - Ne.
Ne, tak to nemůžu sloužit.
Nevím.
Vidělas to?
- Pamatuješ si cokoli? - Popravdě jsem ti lhala.
Neviděla jsem to.
Měl jsem tak 200 vystoupení. Nevidělas žádné?
Nepamatuju si, už je to dávno.
Házej, Alexi.
1 TÝDEN PŘED SPECIÁLEM
- Můžu se na něco zeptat? - Ahoj.
Ptej se.
Nechci znít nějak arogantně, nebo tak.
Ale čekal jsem kolem toho speciálu
větší šum.
Upřímně, se mnou o tom nikdo nemluvil.
Nikdo ze školy to nevytáhl.
Nechtěli lístky zdarma?
Ne.
- Mysli rychle. - Nevím, co jsi čekal.
Že budou všichni skákat nadšením?
„Jo, Romesh točí speciál pro Netflix!“
Jo!
- Tohle? - Fajn.
Jsem vám pro smích.
No, o našem vystoupení se mluví.
Chcete mi říct, že můj speciál budí stejné nadšení
jako váš školní muzikál?
Můžou ve škole rozdat letáčky.
Jo.
Nebudu rozdávat letáčky.
- Nepřijde ti to na hlavu? - Můžeme to udělat ráno…
Ne, hele… Chápeš mě vůbec?
Myslím, že je to jen v tvé hlavě.
- Mluví se o tom. - Je to v mojí hlavě.
- Nikdo o tom nemluví. - Ale mluví.
Neříkal ti o tom ani jeden člověk.
Mně ne, ale třeba to můžu nakousnout já.
- Víš, že Romesh… - Zahrajeme to.
Jako že jsme před školou.
Ahoj, jaký jsi měl víkend?
- Co děláš? - Jo, byl fajn, díky.
- Trochu osamělý… - Slyšel jsi, že Romesh…
Já nemůžu.
- Ne… - Dělá Netflix speciál!
Dělá speciál pro Netflix v Hawth, chceš na to jít?
- Není to tvůj muž? - Jo.
- Jestli nic nemáš… - Nedaří se mu?
To ne.
Jaké to je?
- Je to fakt dobré. - O čem to je?
- Dělá to už tři roky. - Já vím.
- A tys to viděla jen jednou? - To víš, tři děti…
Hele, to je Charlie.
- Musíme letět, pa! - Co?
- To byla hrůza. - Promiň, Alexi.
Jo.
Nevěděla jsi, o čem představení je, a zapomněla jsi dítě.
Nikdo neví, že tu vystoupím. Lístky jsou v prodeji.
Nikdo ze známých to neví.
Máma na to zapomíná.
Takže,
jo, takhle jsem si to nepředstavoval.
Vážně jsem… Dobře, tady je můj bezpečný prostor,
takže zábrany stranou, nebudu si hrát na skromného.
Proč z toho do prdele lidi nešílí?
Crawley je díra.
The Hawth je hovno.
Točím mezinárodní speciál pro Netflix
ve vašem divadle, připomínající volnočasové centrum,
a vám je to u prdele.
To je na hlavu. Fakt.
Proč lidi nestojí venku?
„Není to ten, co točí pro Netflix?“
„Čau, Rome. Ty budeš v Hawth.“ Nikdo to neví.
„Užil sis rodinné dovolené,
na které jsme tě jako dítě brávali?“
Proč se na to ptáš?
To je moje šance se na to zeptat.
Není to jediná šance, kdy se na to můžeš zeptat, ne?
- Jsi máma. - Kdy jsem tě zpovídala?
Proč se na ty dovolené nemůžeš zeptat, když jsme doma?
Tohle je… Drbali se tu se světly a tak.
„Ježíši!“
„Užil sis naše rodinné dovolené,
když jsi byl dítě?“
Ano.
Děkuju.
- „Myslíš, že jsi dobrý bratr a syn?“ - Ježíši Kriste!
„Vzal bys bratra na dovolenou, kdyby byla možnost?“
Co máš pořád s tou dovolenou? Už se na ni ptáš podruhé.
Protože jedeš na dovolenou do Portugalska.
Jo.
Ráda bych jela s tebou.
Jenže…
sám jsi nic neřekl
a já nejsem ten typ,
co by se prosil.
Můžu s tebou do Portugalska?
- Prosím? - Mluvilas o tom s Leesou?
Jo.
Přinesla bys Dineshovi Drž hubu?
Hej, tati?
Děláš, jako bychom tu nebyli. Jsi sprostý až na půdu.
Jsem tady a ty to musíš respektovat.
- O čem to mluvíš? - Vy jste se bavili beze mě?
- Jo. - Hodněkrát.
Myslím o…
Mrčí, že jsem přibral a proč jsem si vzal bělošku…
- Do toho tě tahat nemusím. - Jo.
Řešili jste beze mě Portugalsko?
Říkal jsem, že tam jedeme na dovču.
- Nás pět. - Jo.
Chceš vzít do Portugalska i svou mámu?
- Chci vzít do Portugalska mámu? - Dobrá otázka.
- Jo. - Odpověz jí.
- Pozor, poslouchá. - Jo, odpověz, tati.
Odpověz jí.
Chceš jet do Portugalska?
Teď jsi mámu pozval s námi do Portugalska.
Pozval jsi ji.
- Nepozval jsem ji! - Ale jo!
- Kdy? - Teď!
- Kdy? Co jsem řekl? - Zeptal ses, zda chce jet.
Bože, ne! To bylo jen teoreticky.
Když řeknu jo, ty…
- Skočí po tom. - Přesně.
Myslel jsem, že to chceš ty.
Kdo nechce, ať jedu?
Když řeknu ne…
Tak dobře, moment…
- Řekni mi pravdu, Romeshi. - Fajn.
Asi si musíme promluvit.
- Proč? - Sami.
- Jo. - Co se divíš?
Pozval jsi mámu na naši dovolenou.
Už to říkáš potřetí, já ji ne…
A když řeknu ne, naštvu ji, že?
Jak nenápadné ti přijde jít si promluvit?
- Proto to říkám. - A pak se vrátím a: „Ne.“
Co bys asi…
„Co se tak mohlo stát?
V tom jejich soukromém rozhovoru.“
- To ne… - „Nemůžu na to přijít.“
„Leesa mě tam určitě chce, když přede mnou nic neřekla.
Ale pak si šli promluvit a najednou nejedu.“
Měli bychom to probrat pak.
Jo, dobře.
O 24 HODIN POZDĚJI
Tvá máma jet nemůže.
Co kdybys ji pak někam vzal sám?
Proč bych to sakra dělal?
„Co čeká Romeshe Ranganathana dál?“
Až tohle dotočíme, jedu na dovolenou
do Portugalska.
- To je nuda. - To tedy…
To zajímá leda tebe.
„Jedu na dovolenou do Portugalska.“
Díky, Romi.
- Chceš slyšet tajemství? - Mluv.
Byla jsem na tvých vystoupeních.
Znám všechny lidi, se kterými pracuješ.
Mluvili o tobě s uznáním,
jak jsi přátelský
a staráš se o ně a jsi na ně hodný.
Jako matka
jsem si vedla dobře.
Jsem tak hrdá,
přísahám bohu.
Další skvělá otázka.
A líbila se mi nejen proto, že nevyžadovala odpověď,
ale vychválila tebe.
Krása, dvojí zásah.
- Díky moc, mami. - Děkuju, zlato…
- Bylo to fajn. - …za tu příležitost.
- Moc mě to bavilo. - Jo, super.
Dobře.
A takové poslední překvápko
a ta třešnička na dortu, který je popravdě ze psích hoven,
je, že jsem zařídil na Hawth nápis,
který bude připomínat můj návrat
do divadla The Hawth v Crawley.
Jakou reakci očekáváš, až to uvidí?
Čekám přesně tohle, předvedu vám to.
Takže máma…
„Tak, Romi, co…?“
Nemá brýle.
„Romesh Ranganathan je doma.
Ach bože…
Víš, co mi to připomíná?
Jak tvůj otec poprvé ojel sekretářku.“
Tak něco.
Tak dívejte.
ROMESH RANGANATHAN JE DOMA
- Co vy na to? - Je doma.
- Jsi doma? - Odjel a vrátil se.
- Těším se na ten nápis. - Cože? Tady už ho vidíš.
Některé napadne: „Romesh vystoupí v The Hawth.“
Jiné: „Konečně ho deportují.“
ROMESH RANGANATHAN JE DOMA
Co myslíte? Je to moc?
Co myslíš ty? Líbí se ti to?
No, já to chtěl, tak to tam je.
- Tak hádej, co myslím. - Tak proč se ptáš?
- Je to tam na furt. - Tak proč se ptáš?
„Není to moc?“ Co?
Tak znovu. Tady mám nápis a je mi šajna, co vy na to.
Jo, vyhláskovali to dobře.
- Dobrý. - Fajn, kašlu na to.
- Neměli jste to vidět. - Přestaň.
- Cože? - Buď hodný.
Ukážu vám to, chci názor a vy: „Proč ses nezeptal předem?“
Co by řekl mladý Romesh na to, kde teď jsi?
Myslím, že by měl radost, ne?
Ten mladý onanující samotář
by určitě nečekal,
že z něj jednou bude komik,
který se vrátí domů točit Netflix speciál.
Měl by radost.
Asi by šel dát do koupelny druhé číslo.
ÚČINKOVALI
Překlad titulků: Eva Haasová