Downloaded from YTS.MX
СПЕЦІАЛЬНИЙ ВИПУСК КОМЕДІЇ NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
У 2022 РОЦІ РОМЕШ РОЗПОЧАВ АНШЛАГОВИЙ ТУР ВЕЛИКОЮ БРИТАНІЄЮ…
Замовити з «Wagamama»?
…ФІНАЛ ЯКОГО ФІЛЬМУЄТЬСЯ ДЛЯ NETFLIX У РІДНОМУ МІСТІ РОМЕША КРОУЛІ
РОМЕШ РАНГАНЕЙТАН ВДОМА
Вітаю, Кроулі!
NETFLIX ВІДПРАВИВ ЗНІМАЛЬНУ ГРУПУ ДІЗНАТИСЯ ПРО БЛИЗЬКИХ РОМЕША
Ти нас залучатимеш?
До спецвипуску з моїм сольним стендап-шоу?
Хочу, щоб мама взяла в мене інтерв'ю.
Скажу чесно: вона не перша, кого я обрав.
Навіть серед кандидаток-ланкійок старше 60 років.
І З'ЯСУВАТИ…
ЧОМУ САМЕ КРОУЛІ?
Кроулі — це дупа світу.
Мене фільмують для спецвипуску Netflix
у сраному театрі, що скидається на занедбаний центр дозвілля,
а всім начхати.
З тобою все гаразд?
ШЛЯХ ДО КРОУЛІ
«Зараз я знаходжуся з коміком на ім'я
Ромеш Ранганейтан».
До кого ти балакаєш?
Дивись у камеру.
-Я мати Ромеша, Шанті Ранганейтан. -Гаразд. Хочеш почати спочатку?
Я лише допомагаю. Раптом ти станеш ведучою ток-шоу.
-Тож вперед. -Гаразд.
Я Шанті Ранганейтан,
мама Ромеша.
Дозвольте відрекомендуватися.
«Зараз я знаходжуся з коміком Ромешем Ранганейтаном.
Поговоримо про спецвипуск від Netflix».
Нічогенький вступ. Ти написала?
-Так. Ні. -Ну, це стрьомна пауза.
-Дінеш. -Гаразд. Продовжуй.
«Гайда знайомитися ближче.
Чому команда Netflix тобою зацікавилася?»
Можеш пояснити?
-Я навіть не знаю… -Це не відповідь.
Скажи нормально. В чому справа?
Я не… Чому команда Netflix мною зацікавилася?
-Так. -Я ж не Король тигрів.
Це випуск стендап-шоу.
ЗА 6 ТИЖНІВ ДО ВИСТУПУ
Чому ми тут?
По суті,
Ліса, діти, мама, брат —
вони не знають, що мене знімають для комедійного випуску Netflix.
Я подумав,
було б круто їм про це повідомити.
Гадаю, мама пишатиметься і…
Ліса, сподіваюсь, пишатиметься. А діти…
Моїм дітям байдуже до того, чим я займаюся.
Отже, сподіваюсь, зараз вони будуть у захваті.
Я стендап-комік. Ви ж у курсі?
-Еге ж. -Дуже кумедний.
-Так. -Належу до скарбів нації, я б сказав.
-Звісно. -Тож…
Я гастролюю зі своєю програмою.
Все фільмуватиметься, а потім це вийде на Netflix.
То що нам робити?
Ти нас залучатимеш?
До мого сольного виступу?
-Так. -Що ж, можу додати вас у титри.
-Чудовий шанс. Це ж Netflix. -Додай нас у титри.
«Дякую за знищення моєї самооцінки, Шанті Ранганейтан».
О, дякую.
«Дякую за постійну тривожність через мої рішення, Шанті».
-Ти перебільшуєш. -І за вітаміни.
Маєш рацію. Ти давала мені вітаміни.
-Ну ось, прошу. -Це компенсує роки психотерапії.
«Принаймні ти міг виговоритися».
-Тату. -Що? «Але ж трохи цинку!»
Еге ж.
Може, мене хтось похвалить?
Це ж побачить увесь світ.
«А твою маму покажуть?» Чому б це?
Чому?
Лише у цій родині,
коли розповідаєш про плани, тебе питають: «Яка моя роль?».
Такого в інших випусках не побачиш.
Кріс Рок не каже: «Познайомтеся з місіс Рок»,
і вона така виходить та виступає.
Ви взагалі про що?
-Ти молодець. Новини нівроку. -Круто.
-Дякую. -Це ж твоя дружина.
Вона мусить тебе підтримувати, подобається їй чи ні.
Ставлення мами до шлюбу. Що це?
Ліса змушена мене підтримувати?
Ти її чоловік.
А ти пишалася нашим татом?
Справа в тому…
-Спочатку, так. -Це коли? Ще до нашого народження?
«Чому кляте життя звело мене з цим вилупком?»
-Лісо… -О ні, не вплутуйте мене.
Коли ви йдете в ресторан чи на вечірку,
а твій чоловік задивляється на іншу жінку,
тобі б сподобалося?
-Ні. -Це просто чудова…
Знаєш, мамо? Це така чудова бесіда про випуск з моєю участю для Netflix.
Я знав, що ти завжди порушуєш цю тему.
Але не очікував, що розповідатиму про фільмування для Netflix, і…
«Клятий твій батько!»
«А жінки там будуть? Татові сподобалося би».
«Кажу тобі, якщо б він сидів у театрі, я була б тут, тут…»
Окреслю ключові моменти: мене зніматимуть для Netflix, а вас — ні.
-Акцентую увагу на цьому. -Добре.
Ти грубіян.
Як все просувається?
Гадав, що зайду і повідомлю новину,
обійму всіх, любов наповнить дім.
А в результаті,
розповівши про спецвипуск, я пішов геть з неприязню до всіх.
Мамо, я хотів, щоб ти взяла у мене інтерв'ю,
але після твоїх витівок я вже вагаюся.
Завдання в тому, аби представити мене новій аудиторії.
Подумай над запитаннями, які можеш мені поставити.
Чому ти долучився до Netflix?
-Чи тебе запросили… -Я не долучався.
-Вибач! -Коли тобі запропонували роботу?
-Тебе фільмують для Netflix. -Тебе фільмують для Netflix.
Гаразд, запитуй мене.
Питання було про…
Я забула.
-Відчуваю, буде класно. -Класно, так.
А тобі що не так?
Ви двоє та ваше дурнувате інтерв'ю.
У цьому й річ.
-Це інтерв'ю. -Не готуйтеся…
Не варто брати участь, якщо зітхаєш від нудьги щосеку…
То зробіть це без нас.
Так, добре… А знаєте що?
Б'юся об заклад, він не проти.
Ти дивишся виступи татка?
Ні, мені мама не дозволяє.
Занадто багато лайки.
Байдуже. Мої друзі дивляться. Чому мені не можна дивитися тата?
Ти не дивишся, навіть коли він перед тобою.
Тож навіщо дивитися по телеку?
«Як гадаєш, чому твій брат Дінеш набагато чуйніший
і завжди знаходить час мені допомогти?»
Я заклопотаний роботою і справами.
Нехай. А як закінчиш роботу,
то міг би написати: «Мамо, ти телефонувала. Щось термінове?».
Ніколи нічого термінового.
Якось ти сказала, що це терміново.
Я зателефонував, ти запитала про розмір штанів.
Бо ти набрав вагу, і я мала дізнатися правильний розмір.
Еге ж?
Але в чому тут сенс? Для чого ми це робимо?
Що в нас на меті?
Дізнатися більше про тебе та чому твій виступ зніматимуть для Netflix.
А ще
різні такі дрібнички, щоб публіка знала.
Тож питання мають відповідати цьому завданню, так?
Добре.
«Тож дізнаємося більше про випуск для Netflix.
Чому ми саме у Кроулі?»
Ми в Кроулі, бо…
Так.
-Я виріс у Кроулі. -Так.
Я працював у Кроулі, й досі живу в Кроулі.
Гаразд.
Розумієш,
тут моє життя.
Я подумав, було б непогано
зафільмувати виступ тут у Кроулі, у «Ґоті»,
нашому місцевому театрі.
Яка чудова відповідь. Це мене дуже тішить.
А ти задоволений?
Авжеж.
А зараз я хочу сказати їм,
що, власне, вирішив фільмувати
виступ саме тут.
Ну, не тут, а в Кроулі, у «Ґоті».
У театрі «Ґот».
Нічогенький на вигляд?
Ззовні? Ні, просто страшезний.
Але всередині…
Всередині на вигляд такий же, як і ззовні.
Не радив би знімати екстер'єр. Не рекомендую.
Я орендував дрон.
Сподіваюсь, він високо літає.
Хлопці, можна вас на кілька слів?
Авжеж.
Я хотів би розповісти вам дещо про той спецвипуск.
Я скажу, де його зніматимуть,
а ви скажете свою відверту думку, гаразд?
Тож я вирішив провести
виступ…
-У нас вдома. -Ні.
У театрі «Ґот», у Кроулі.
Справді?
-Ти ба! -Тут?
-Даруй? -У Кроулі?
-Так. -Там буде і наша вистава.
Там буде ваша вистава?
-Так. -Яка вистава?
Ми танцюватимемо та гратимемо, і всяке таке.
-Не у великому ж залі, де буду я? -Там.
-У залі для великих хлопців. -За тиждень.
У залі, де я виступатиму, ставлять дитячий спектакль?
Тому я тобі й казала… Гадала, ти обереш престижніше місце.
Тож я виходитиму на сцену з думкою
«Тут виступали такі таланти, як Алекс та Чарлі»?
-Еге ж. -Так.
-А що не так? -Все так.
Ти в нормі?
-Я в нормі. Просто… -Виглядаєш засмученим.
Тож за тиждень до мого виступу
мої діти тричі гратимуть в аншлаговому спектаклі у «Ґоті».
У дитячій постанові.
Дитяча постанова
такої ж тривалості, як і мій виступ для Netflix.
«І про життя на гастролях.
Ліса та діти сумують?
Як ти підтримуєш…
Як зберігаєш романтику?»
З Лісою та дітьми?
-Я мала на увазі Лісу. -Зрозуміло.
«Знаходячись на відстані, чи пробували ви практикувати телефонний секс?»
-Що? -Телефонний секс із дружиною.
-Телефонний секс? -Так.
Телефонний секс із дружиною.
-Щоб романтика не згасла. -Що це таке?
Чому займаються телефонним сексом?
Ти займаєшся телефонним сексом?
Я вперше чую термін «телефонний секс».
-Що ти маєш на увазі? -Тобі вголос це сказати?
«Привіт, Лісо.
Що на тобі сьогодні?»
Якось так…
«На тобі білизна, яку я тобі подарував?»
Такі сексуальні запитання.
Чому я маю тобі пояснювати?
Хочеш сказати,
що ніколи не розмовляв
сексуальним голосом?
-Ні. -Ніколи?
Ніколи.
А ти з батьком так розмовляла?
Може, й розмовляла, коли мені було 20–21.
Потім він мене розлютив. Телефонний секс припинився.
-Жодних дзвінків. -Ви таке практикували?
Так. А чому ні?
І про що ви говорили?
Деякі речі я не можу сказати.
-Це неподобно. -«Одержав посвідку на проживання».
«Брудний покидьку».
Ні…
-«Чому ти з іншою жінкою?» -Боже мій!
ЗА 2 ТИЖНІ ДО ВИСТУПУ
Які плани?
Сьогодні на меті
сформувати уявлення про Кроулі та його вплив на мене.
Отже,
я обрав декілька занять.
Я візьму з нами
Діна та маму,
і ми просто поговоримо про деякі факти з моєї біографії, сподіваюся.
Я подумав,
що ми поїдемо в Бродфілд,
там минула більша частина дитинства,
у бідному мікрорайоні, та…
Було б чудово
обговорити наші враження від того місця.
Бродфілд вплинув на мене, мабуть, більше, ніж сам Кроулі.
У цьому домі я розпочав стендап-кар'єру. Ну, не саме тут.
Я почав виступати, коли тут жив.
Одного разу я вистрибнув із заднього вікна.
Я часто вистрибував з вікна, коли хотів вислизнути з дому,
і пам'ятаю, як приземлився, піднявся,
а з вікна на мене витріщається тато.
Після шпекання якоїсь жінки?
-Навіщо знову ця тема? -Хочу з'ясувати.
Це болюча тема.
-Я дівчат не шпекав. -Так.
Ти хотіла, щоб я беріг цноту до 37.
-Браво. Мрія здійснилася. -Він беріг, переважно.
-Ти наполегливо вчився. -Перший раз не рахується.
Добре.
-Що? -Ти молодець.
Був незайманим до 37-ми.
Я пожартував.
До 35-ти.
А тато не був цнотливим.
Тато зник.
Чоловік нарозхват.
Мав стільки сексу, перебуваючи у шлюбі.
А ви вважали…
Не часто заздриш поведінці мертвого тата.
Плейбой!
Ви обидва швидко засинали, але я знала, куди він прямує.
І куди ж?
У Б'юбуш.
Боже!
-Занадто багато деталей. -Я туди поїхала.
Він милувався з жінкою… Його автівка стояла там.
Я розвернулася і поїхала назад.
Не схотіла застукати?
«Шпекай дужче. До зустрічі».
Кумедний жарт…
Так чи інакше…
Мама така у вікні…
«Пізнаю ці рухи дупою вверх і вниз. До зустрічі. Розважайтеся».
Дивно. Не очікував, що мама говоритиме про зраду.
Чому? Я вдавала, що нічого не знаю.
Мамо, ти казала нам щоранку по дорозі до школи. Ми знали.
-Усе нормально. -Йому не…
Я знав про його зради краще за таблицю множення.
«Перш ніж я почну, ваш батько — зрадливий покидьок».
«П'ять на чотири?»
-Так, це правда. -Так.
-Але попри все це… -Так.
-Є й щасливі спогади. -Це я страждала.
Але піклувалася про вас.
-Так. -Так сталося…
-Я працювала понаднормово. -Так.
-Щоб…
Ми з цього раділи.
Тебе вдома не було.
«Зможеш взяти ще одну зміну?»
Боже, нелегко якось.
-Я радий, що ми це зробили. -Так.
Що ти відчув, коли повернувся сюди?
В мене приємні спогади.
Не було такого, щоб подумалось: «Боже!».
Типу «Слава Богу, я звалив з цього місця».
Такого не було. Я любив Бродфілд. Було весело.
Раз у раз підпалювали твою тачку,
травичку парили тут і там,
а коли проходив повз алкомаг, наркоша просив купити йому сидру.
Але за винятком цього,
я любив це місце.
Далі ми поїдемо до школи «Хейзелвік»…
де я навчався
після переїзду в Бродфілд
і куди знов повернувся, щоб вчителювати.
Це стане звичним — повертатися до різних місць.
Я наче Ісус.
Правильно? Це смішно?
Після воскресіння? Не знаю, чи повертався він кудись.
Мабуть, інколи повертався, якщо уподобав місце для вечері.
Теслі — люди звички, так?
Якщо знайдуть гарне місце, то повертатимуться.
Я подумав, було б круто відвідати деякі…
ключові місця у Кроулі, бо я тут навчав та навчався.
-Так. -І ти також.
Еге ж.
-А ти приходила на батьківські збори. -Так.
Я був таким собі соціальним хамелеоном,
тобто я поцілував би будь-яку дупу заради популярності.
«Так, вони класні».
«Так, я в захваті».
У мене так само, бо ми були товстунами.
Можливо. Ви…
«Можливо.
Це можливо».
«Вперше у житті я з вами згодна. Ви були товстунами.
В мене…
Ця розмова мені не подобалася, але ж це викликало емоції».
Чому ти просив висаджувати тебе подалі?
-Бо він тебе соромився. -Ти мене соромився?
Коли дівчата телефонували на домашній і запитували, чи вдома Дінеш,
мама казала: «Заждіть».
«Діні!»
Боже мій!
Навіщо ти так робила?
«Діні, незаймане дитя,
тебе до телефону.
Тягни сюди свій манюній пеніс і бери слухавку».
Я такого ніколи не казала.
-Хіба ні? -Ні!
Мене б вважали божевільною.
Казати такі слова… Ніколи!
Можна зробити висновок з твоїх власних речей,
я ж нічого не вигадую.
Так, можна.
Якими ми були у школі?
Мені з вами було нелегко.
Коли я відправляла тебе наверх робити уроки, ти читав книжки.
-Ось так. -О, який бунтівник.
Еге ж.
Можемо піти в клас, поспілкуватися з дітьми.
Навіщо? З якою метою?
Подивитися на їхню реакцію щодо мого виступу.
Добре.
Вони можуть отетеріти.
ПРОХІД З ЛІВОГО БОКУ
-Привіт. -Привіт!
Вітаю. Як справи?
-До нас завітав гість. -Привіт.
-Вітаю.
-Ми колись були колегами. -Саме так.
І як він вчителював? Був гарним вчителем?
Він викладав в аудиторії поруч.
Звісно, дітям подобалось.
-Так… -Отже, бажаєш себе відрекомендувати?
Звісно.
-Я Ромеш Ранганейтан, комік. -Ви раді його бачити?
-Ніхто не радий. Але не в поганому сенсі. -Ось тобі маєш.
Що думаєте про спеціальний випуск?
Спецвипуск від Netflix? Хтось в курсі?
Я фільмуватиму свій виступ у… Знаєте «Ґот»?
-Так. -Найкращий театр в країні.
-Еге ж… -Так.
Всі бачили «Попелюшку»?
Пам'ятаєте, хто був Чарівним дзеркалом?
-Так! -Ви.
-Так? Так, друзі. -Гадаю… вона — підсадна качка.
Попереду в тебе велике майбутнє.
-Щиро дякую, друзі. Успіхів. -Всього найкращого.
Будьте щасливі.
-Ми вас любимо. -Дякую.
-Що? Я… -А що?
-Я гадала, ти йдеш. -Але я навіть не почав виходити.
-Ви пішли, як Елвіс. -У мене є питання.
У тебе є питання? Так, вибач. Звісно.
Чи почувалися ви вигнанцем у «Хейзелвіку»
через вашу расу чи індивідуальність?
-Індивідуальність? -Не знаю.
Ви хороша людина.
Я переконаний, ви — хороша людина.
-Знаю, чому ти так подумав. -Мушу сказати…
-Ти ба. Ні. Це… -Ти був товстунцем.
Пам'ятаєш?
-Пухкеньким. -Досить. Мамо, не можна так казати.
Добре, дякую, друзі. Бувайте!
-Бувайте! -До зустрічі. Бувайте.
Успіхів вам.
Будьте щасливі.
Зажди. Ти тут викладав і виступав одночасно?
Так, займався і тим, і тим. Пахав з ранку до ночі.
І все ж.
Я довів нас до суцільних злиднів
та скрути заради переслідування тієї мрії.
Навіть зараз я іноді кажу собі:
«Ти займався тим, що робить світ кращим.
Вчителювання — благородна професія, найкраще, чим можна займатися».
Тож я був на шляху до чудової кар'єри.
А я подумав: «Знаєте що? Для мого его цього недостатньо.
Досить з мене
діяльності, зосередженої на дітях.
Як щодо роботи, зосередженої на мені?
І я не лише це зроблю,
а й зведу наші доходи до нуля,
щоб втілити цей план».
Якщо в такому контексті,
то я найгірша людина з усіх, кого знаю.
«Можеш розповісти нашим глядачам
про спецвипуск для Netflix?»
Так, це комедійний стендап-виступ.
Комедійний стендап, так.
Так.
І?
-Що ж… -Це все?
Ні, я не закінчив.
Це комедійний стендап-виступ
про моє життя та стурбованість через те, що відбувається в світі.
-Це гарне шоу. Ти ж його бачила, так? -Так, бачила. Гаразд.
Твій улюблений фрагмент?
Не пам'ятаю.
Назви будь-який фрагмент.
Ні, не можу.
-Не можеш? -Ні.
Знаєш, про що я говорю на виступі?
Ні.
-Як ти став коміком? -Ні.
-Чому ти став коміком? -Ні.
Ні. Я не можу.
Я не можу сказати.
Ти дивилася виступ?
-Ти щось пам'ятаєш? -Якщо відверто, то я збрехала.
Я не дивилася виступ.
У мене було 200 виступів. Ти жодного не бачила?
Я не пам'ятаю. Це було давно.
Ну ж бо, Алексе.
ЗА 1 ТИЖДЕНЬ ДО ВИСТУПУ
-Можна дещо запитати? -Привіт.
Так, запитуй.
Не хочу здаватися зарозумілим чи типу того.
Гм.
Я гадав, що це шоу викличе
більше розголосу.
Ніхто при мені його не згадував. Ніхто словом не обмовився…
Коли відвозила дітей, нічого не казали.
Хтось просив безкоштовні квитки?
Ні.
-Мамо, не спи. -Чого ти очікував?
Що всі стрибатимуть на вулиці, вигукуючи:
«Ура! Ромеша знімають для Netflix»?
Ура!
-Типу того. -Проїхали.
Ви зараз кепкуєте.
Всі обговорюють квитки на нашу виставу.
Хочеш сказати, мій виступ викликав такий самий ажіотаж,
як і ваш мюзикл?
Можна роздати флаєри у школі.
Так.
Я не роздаватиму флаєри.
-Хіба це не божевілля? -Можемо робити це зранку…
Ні, послухай… Ти розумієш, про що я кажу?
-Ні, можна… -Гадаю, ти зациклився.
-Думаю, ажіотаж є. -Лише в моїй уяві.
-А люди навіть не говорять. -Говорять.
Ти не чула, щоб хтось про це говорив?
Зі мною — ні, але, може, самій розпочати розмову?
-Чули, що Ромеш… -Розіграємо сцену.
Уяви, що я біля воріт школи.
Привіт. Як минули вихідні?
-Що ти робиш? -Вихідні були нормальні, дякую.
-Доволі самотні… -Чув, що у Ромеша виходитиме…
Я не можу.
-Ти навіть… -Випуск на Netflix!
…випуск на Netflix. Хочеш прийти на його виступ у «Ґоті»?
-Це твій чоловік? -Так.
-Якщо не маєш планів… -То він у скруті?
Ні.
Яке в нього шоу?
-Дуже цікаве. -Про що саме?
-Він виступає вже три роки. -Так, я знаю.
-Ти була на виступі лише раз? -У мене троє дітей, тож…
А ось і Чарлі.
-Мушу бігти. Бувай! -Що?
-Ти про мене забула. -Вибач, Алексе.
Так,
ти не знаєш, про що виступ, і забула одну дитину.
Ніхто не знає про виступ. А квитки вже у продажу.
І ніхто не знає про виступ.
Мама іноді забуває.
Тож…
Ні, не так я все уявляв.
Я щиро… Слухай, я тут на безпечній території, так?
То ж я знехтую своїм бажанням виглядати, типу, скромним.
Чому, в біса, люди не шаленіють з цього?
Кроулі — це дупа світу.
«Ґот» — та ще діра.
Мене фільмують для спецвипуску Netflix
у сраному театрі, що скидається на занедбаний центр дозвілля,
а всім начхати.
Це вже клініка.
Чому люди не вибігають з домівок?
«Це про нього Netflix знімає спецвипуск?»
«Ром, ти виступатимеш у "Ґоті"?» Ніхто не в курсі.
«Тобі подобалося їздити відпочивати
з родиною у дитинстві?»
Чому ти мене питаєш про це?
Це унікальний для мене шанс запитати тебе про це.
Але ж це не єдина можливість поставити мені це питання?
-Ти моя мама. -І коли я брала інтерв'ю?
Матусю, чому ти не можеш вдома запитати мене про відпочинок?
Це ж… Адже тут все облаштували, встановили освітлення.
Боже ти мій!
«Тобі подобалося їздити відпочивати
з родиною у дитинстві?»
Так.
Дякую.
-«Чи вважаєш себе гарним братом та сином?» -Отже ж трясця.
«Якщо випаде нагода, візьмеш свого брата у відпустку?»
Що в тебе за пунктик щодо відпусток? Друге питання поспіль.
Ти збираєшся… у відпустку до Португалії.
Так.
Я б з радістю долучилася.
Але
ти навіть не згадував,
а я така людина,
що сама не проситиму.
Візьмеш мене до Португалії?
-Даруйте? -Ви обговорювали це з Лісою?
Так.
Можна Дінешу пляшечку «Стули пельку»?
Агов, тату?
Ти поводишся так, наче нас нема. Лаєшся направо і наліво.
Я зараз у кімнаті, і ти мусиш це поважати.
-Ви про що? -Ви вдвох щось обговорювали без мене?
-Так. -Ми мали безліч розмов.
Ні, про…
Про мою зайву вагу, чому я одружився з білою…
-Не хочу тебе вплутувати в такі теми. -Так.
Ви обговорювали Португалію без мене?
Я розповідав, що ми збираємося у відпустку.
-Вп'ятьох. -Так.
Хочеш, щоб мама поїхала з нами в Португалію?
-Чи хочу, щоб мама поїхала з нами? -Слушне питання.
-Так. -Відповідай.
-Пам'ятай, вона слухає. -Так, відповідай.
Відповідай їй.
Ти хочеш поїхати з нами?
Тепер ти пропонуєш мамі поїхати з нами?
Щойно ти її запросив.
-Я не запрошував… Чого… -Так!
-Коли? -Щойно!
-Коли? Що я сказав? -Запитав, чи хоче вона.
Ні! Боже. Це було гіпотетично. Я сказав… Ні!
Якщо я скажу «так», ти візьмеш і…
-Ти зачепишся за шанс. -Саме так.
Ти цього жадаєш. Я не запрошував.
Хто не хоче, щоб я їхала?
-Про це… -Якщо ні…
Ні, заждіть. Гаразд…
-Скажи мені правду. -Послухайте.
Гадаю, нам слід поговорити.
-Чому? -Наодинці.
-Так. -Про що ти?
Ти запросив маму на відпочинок.
Ти втретє це повторюєш. Я жодного разу…
Якщо я відмовлю, то засмучу маму.
Як тонко з твого боку казати, що ми поговоримо.
-Саме тому я й запропонувала… -І тоді я повернуся і скажу «ні».
І чого ти…
«Цікаво, чим скінчилася
та приватна розмова?»
-Ні, але… -«Як важко здогадатися».
«Ліса не заперечує, бо у моїй присутності нічого не казала.
Потім вони побалакали наодинці, тож я не їду».
Варто обговорити це згодом.
Добре. Гаразд.
24 ГОДИНИ ПО ТОМУ
Мамі не слід їхати.
Ти можеш звозити її кудись трохи згодом.
Якого лисого мені це робити?
«Які плани у Ромеша Ранганейтана?»
Я планую відпочити у Португалії
після фільмування.
-Нудьга зелена. -Це…
Може, трохи ентузіазму?
«Я планую відпочити у Португалії».
Дякую, Ромі.
-Відкрити тобі секрет? -Вперед.
Я ходила на твої виступи.
Я знайома з усіма, з ким ти працюєш.
Вони про тебе високої думки:
ти доброзичливий,
ти про них дбаєш, ти добре до них ставишся.
Як мама,
я добре тебе виховала.
Я пишаюся тобою,
кажу відверто.
Ще одне чудове запитання.
Мені сподобалося, бо воно не потребувало відповіді,
і ти себе пропіарила.
Круто. Одним пострілом двох зайців.
-Щиро дякую, мамо. -Дякую, любчику…
-Нічогенько вийшло. -…за таку можливість.
-Мені дуже сподобалося. -Було чудово.
Добре.
І у якості останнього сюрпризу,
типу глазурі на торті, зробленого, не кривитиму душею, з лайна собачого,
я організував невеличку афішу
на «Ґоті», щоб відзначити моє повернення
до театру «Ґот» у Кроулі.
Якої реакції на цю афішу ти очікуєш?
Я очікую ось чого. Зараз покажу, розіграю сценку.
Тож моя мама…
«Тож, Ромі, що…»
Вона не носить окуляри.
«Ромеш Ранганейтан вдома».
«Боже мій…
Знаєш, що це мені нагадує?
Коли тато вперше шпекнув секретарку».
Щось типу цього.
Ось, дивіться.
РОМЕШ РАНГАНЕЙТАН ВДОМА
-Що думаєте? -Він вдома.
-Ти вдома? -Він взяв і повернувся.
-Так кортить побачити афішу. -Ти про що? Ти на неї дивишся.
Деякі подумають: «Ромеш глузує над "Ґотом"».
А інші: «Його нарешті депортували».
РОМЕШ РАНГАНЕЙТАН ВДОМА
Як гадаєте, це не занадто?
А тобі як? Подобається?
Я саме таку хотів, і вона висить.
-Тож можеш здогадатися. -Чому тоді питаєш?
-Вона вже висить. Це остаточно. -Чому питаєш?
«Як гадаєте, це не занадто?» Що?
Почну знову. Ось афіша. Чхати я хотів на вашу думку.
Написали без помилок.
-Нормально. -Гаразд. Проїхали.
-Шкодую, що показав. -Не кажи так.
-Ти про що? -Будь чемним.
Показав афішу: «Як вам?». А вони: «Чому раніше не запитав?».
Що юний Ромеш подумав би про твої досягнення?
Гадаю, він був би у захваті.
Як малий онаніст-відлюдько,
він навіть не уявляв,
що колись стане коміком,
чий виступ зніматиме Netflix у його рідному місті.
Він був би в захваті.
Побіг би до вбиральні та поганяв ще.
ЗА УЧАСТІ: ШАНТІ, ЛІСИ, ДІНЕША, АЛЕКСА, ЧАРЛІ
Переклад субтитрів: Марія Назарко