Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Ta imot på scenen,
den enestående: Ronny Chieng!
Ja!
Vi klarte det.
Vi fikset rasisme. Tusen takk.
Takk for at dere kom.
Takk for at dere kom i kveld, New York.
Takk for at dere ikke døde under pandemien.
Takk for at dere overlevde.
Vi kunne ikke gjort komedie uten dere.
Vi prøvde.
Det er for mange pokkers podkaster.
Jeg tenker at 2021 var året
da folk som var på topp på videregående, fant stemmen sin…
…på Internett.
Alle disse idiotene på Facebook krever bevis.
Du prøver å gi dem livreddende informasjon.
"Her er litt livreddende informasjon."
"Hvor er bevisene for det?"
Alle disse idiotelevene med 2 i snitt
uten grunnleggende leseferdigheter
som krever bevis på doktorgradsnivå
innen virologi.
Hva kan du vise dem som noensinne vil være nok?
Hvilke beviser kan du vise dem som får dem til å si:
"Gode Gud, tusen takk…
…for at du viste meg beviset.
Jeg visste ikke om vitenskapelig metode tidligere,
men nå har jeg lest hver side av denne fagfellevurderte artikkelen,
inkludert fotnotene,
og jeg brukte helgen til å dobbeltsjekke kildene i en akademisk database.
Alt ser ut til å stemme.
Jeg føler at jeg har blitt et bedre menneske.
Takk for at du tok deg tid til å gjøre meg til et bedre menneske."
Disse idiotene.
De er pokkers idioter.
Jeg liker ønsket om å ville forstå alt
og ha evnen til å tenke kritisk.
Men mengden bakgrunnskunnskap du trenger for å komme dit,
gjør at det er litt for sent å begynne med "kunnskapsjakten".
På dette livsstadiet er det best for deg å "holde munn og være stille".
Det er for mye du har gått glipp av.
Du skulket for mange timer, forstår du?
Du er fyren som ikke leste hele semesteret,
så møter du opp til eksamen
og tenker: "Dette gir ikke mening!
Matte er ikke sant!"
Det er for mye… Det er som å prøve å forklare kvantefysikk til en hund.
Det er bare for mye for deg nå. Still deg i kø med de andre, greit?
Dette er den mirakuløse teknologiske æraen vi lever i nå.
Greit, mindre enn tre måneder etter at dette brøt ut i mars 2020,
dekodet de virusets genom.
Ja, de dekodet det.
De sa: "Hei, alle. Hør, vi fant det.
Vi fant fienden.
Hør, alle sammen, vi har det her.
Det er A-A-A-A, B-B-B-B-B-B, G-G-G-G-G-G,
A-A-A-A, D-D-D-D-D, A-A-A, C-C-C-C-C, T."
Kan du se for deg å vise det til disse idiotene på Facebook…
…som krever beviser?
Som sier: "Hvor er beviset?"
Greit. "Her, vi har det.
Vi fant sekvensen med proteiner og aminosyrer."
"Hva pokker er dette?
Ja, sant, du 'dekodet' genomet.
Ja, du forventer oss å tro at du 'dekodet' et genom,
og det er sånn det ser ut… Disse Scrabble-brikkene.
Ja, jeg kan også dekode genomer. Alle kan dekode genomer.
Se meg dekode genomer på tastaturet dagen lang."
Alle disse elevene med 2 i snitt
som satt bakerst i klasserommet gjennom hele skoleløpet.
Alltid bakerst i klassen.
Hold dere bakerst.
Ikke kom frem under en pandemi
bare fordi du fant ut hvordan du starter en podkast.
Hold deg og "2 i snitt"-munnen bakerst, der du hører hjemme.
Du hadde mange muligheter til å vise akademisk kløkt,
og du mislyktes eller presterte middelmådig på alle nivåer.
Hvorfor skal vi høre på noe du sier?
La nerdene lede.
Ja.
Ja, det er derfor nerdene fins.
Alt rundt deg ble bygget av nerder.
Det er jobben deres.
Nerder er her for å legge inn så mye rådata som mulig i hodet,
snurre det rundt,
og så gulpe opp veien videre med størst mulig sjanse for å lykkes.
Greit? Ja, noe går galt fordi det handler om sannsynlighet.
Ikke sant? Det er normalfordeling.
Standardavviket er aldri null.
Det er sentralgrenseteoremet, ikke sant?
Jeg elsker de som ikke gikk på skolen,
og automatisk antar at de har gatekunnskap.
"Hei, det er ikke automatisk.
Du kan være både dum og gatedum.
Det er også en mulighet."
Jeg har bodd i et par land i livet.
Jeg ble født og vokste opp i Malaysia.
Jeg vokste opp i Singapore, jeg bodde i Australia i ti år,
og nå bor jeg i USA.
Dere kan applaudere den siste.
Eller ikke, det er greit.
-Ja! -Litt for sent.
Men jeg applauderer innsatsen.
Jeg har bodd et par steder, ok?
Ikke bare en helgeutflukt.
Jeg har bodd på disse stedene i et tiår eller mer.
Jeg sier dere, basert på personlig erfaring,
at det er rasister overalt.
Greit? Alle land har sine ekle, rasistiske mennesker.
Jeg har sett dem. De suger.
Det gir seg selv. Jeg trodde man ikke trengte å si det.
Men hvis du ikke sier det nok i USA, blir alle sprø og spør: "Men hva med?"
Du prøver å peke på noen fæle situasjoner,
bare: "Hei, denne situasjonen er fæl."
Og noen bare: "Tror du det er fælt? Hva med disse folkene?
Og hva med det disse dustene gjør? Hva med disse idiotene gjør?"
Du svarer: "Ja, selvsagt har hver rase sine egne grusomme rasister."
Problemet er at vi fortsatt sammenlikner de verste ti prosentene av en rase
med de beste ti prosentene fra en annen rase.
Ikke sant? Det er en selvsagt feil.
For det vi burde gjøre,
er å ta de verste ti prosentene av hver rase…
…og sammenlikne dem.
Sånn kan vi finne ut hva som er den verste rasen.
Så vi kan svare på det spørsmålet og løse rasisme.
For da kan vi bli enige.
Ikke sant? Vi kan si: "Hei, se, dette er den verste rasen."
Den rasen kan se seg rundt og si: "Ja, vi er de verste.
Pokker."
Da kan vi forsones.
Ikke sant? Vi må sammenlikne epler med epler.
Vi kan ikke sammenlikne bra med dårlig.
P-verdien blir for høy.
Vet dere hva? Vi gjør det nå.
Ja, vi gjør det nå. Vi finner ut hvilken rase som er verst.
-Er dere klare for det? -Ja!
Greit, kult.
På tre vil jeg at dere roper ut den rasen dere tror er verst.
Greit? Nei. Ikke bekymre dere. Vi gjør det sammen.
Jeg blir med, selvfølgelig.
Ikke vær redde. Det er komedie. Det er et trygt sted.
Vi ba dere legge vekk mobilen for akkurat dette.
Nå kan dere slippe det fri.
Ikke hold det inne, og vær sprø utenfor.
Slipp det ut nå. La demonene slippe ut nå, ok?
Du trenger ikke være spesifikk. Bare rop en farge.
Ok?
Vi vet alle hva svaret blir.
Kom igjen. Hvem holder vi for narr?
Ok, på tre. Verste rase på tre. Én…
Det skjer
selv om du ikke deltar.
Du kan like godt si noe,
selv om du ikke tror det.
Som en kunstnerisk øvelse.
Bare slipp det ut. Det er som å tale i tunger.
Greit? På tre.
Verste rase, på tre. Greit?
Ok, én. Verste rase. To.
Tre
Om du sa noe, er du blant de ti verste prosentene av din rase.
Det var pokker så vemmelig.
En gjeng sabla rasister kom til forestillingen min i New York.
De tok ikke poenget i den vitsen.
Jeg skal avsløre dere for landet,
i hver komedieforestilling.
Problemet med den vitsen er
at jeg ikke klarer å være raskere med å avbryte dere barbarer
før dere roper noe møkk som vil starte raseopptøyer i New York.
Men vet dere hva? La det stå til. Jeg trenger omtalen.
Jeg trenger presseomtalen. Gjør det.
Start raseopptøyer.
I dette rommet. Gjør det nå og skyld på meg.
Skyld på meg, tagg meg.
Tagg meg i kampvideoene.
Skyld på meg. Kanseller meg.
Kanseller meg.
Si på Twitter at jeg ba dere si N-ordet.
Gjør det. Kanseller meg.
Kanseller meg.
Hvis du virkelig tror at dere kan klare å kansellere meg
mens du sitter i underbuksa hjemme og stirrer på mobilen, gjør det.
Kanseller meg.
Jeg dro fra tre land med gratis helsevesen og uten våpen.
Jeg flyttet til USA i 2015 klar til å dø.
Tror du at blant MAGA-idioter, hat mot asiater og covid uten kontroll
skremmes jeg av folk på Twitter?
Gjør det. Kanseller meg.
Hva skal du gjøre? Kansellere meg så jeg må dra hjem til Malaysia
der jeg er nasjonalhelt?
Og valutakursen er absolutt til min fordel?
Å nei! Hvordan vil jeg overleve?
Gjør det.
Befri meg fra dette helvetet.
Gjør det. Mor bor i Singapore nå.
Jeg har ikke sett mor på to år.
Kanseller meg så jeg kan besøke mor.
Jeg får stadig nye oppdrag. Kanseller meg så jeg kan besøke mor.
Alle tror at siden jeg er på Daily Show, ønsker jeg å redde verden.
Nei, jeg vil ikke redde verden.
Jeg er her for å snakke tull, tjene penger og stikke! Det er alt.
Det er alt.
Alle ber meg om å bruke plattformen min.
"Bruk plattformen din, Ronny.
Du har en plattform, bruk den.
Bruk plattformen, Ronny. Du har en plattform, bruk den.
Bruk plattformen din til å snakke om hat mot asiater. Bruk den!"
Dette er ikke egenskapene som trengs for å snakke om hat mot asiater.
Hvis du kommer på en måte hatkriminalitet mot asiater kan bli morsomt,
vær så god, fortell en vits om det.
Avslutt specialen din med det. La det være avslutningen.
Alle ber meg bruke plattformen.
"Bruk plattformen din til å gjøre folk oppmerksomme.
Gjør folk oppmerksomme på vaksiner.
Hvis du ikke bruker plattformen din til å gjøre folk oppmerksomme på vaksiner,
vet du at vaksinemotstandere kanskje ikke vil ta vaksinen
og kan dø?"
Hva er det jeg ikke ser?
Sier du at hvis jeg ikke gjør noe, kan jeg forbedre menneskeheten
på én til to generasjoner?
Forholdet mellom allmenn velvære og innsats på den grafen er overveldende.
Hvis du regner ut effektivitet på den grafen,
er det sosialt uansvarlig av meg å fortelle folk om vaksiner.
Ikke sant? Rent matematisk.
Tenk dere det. Dette er nytt i amerikansk historie.
Det pleide å gi seg selv å komme til USA.
Så mye prestisje hadde USA internasjonalt.
Det var en drøm å komme til USA.
Samme hvor i verden du kom fra.
Asiatiske land, afrikanske land, hvite folks land…
Uansett hvilken sosioøkonomisk bakgrunn…
Du kunne være en hvit, rik australier.
Lyktes du og noen ga deg amerikansk oppholdstillatelse,
tok du den med en gang.
Selv da hadde du dratt.
Hvorfor hadde du ikke dratt til USA?
Hvorfor hadde du ikke dratt?
Selvsagt hadde du gjort det.
For første gang i USAs historie er spørsmålet:
Hvorfor skal du dit?
Mor i Singapore bokstavelig talt bønnfalt meg om å ikke returnere til USA
da pandemien var på sitt verste.
Hun sa: "Ikke dra tilbake, Ronny.
Ikke reis tilbake til USA.
Hva skal du tilbake dit etter?
Halve landet har gått fra vettet,
viruset sprer seg ukontrollert,
flere storbyer står bokstavelig i brann.
Hva skal du tilbake dit for? Hvorfor?
Jeg måtte si til henne: "Du forstår ikke, mor
Du ser ikke det jeg ser når jeg er her.
Dette landets høyeste ideal.
At USA, tross sine feil,
fremdeles er landet
der du kan fortelle penisvitser for 12 dollar i New York.
Forstår du det?
Denne egenskapen er verdiløs i Singapore.
Der fortalte jeg penisvitser dagen lang.
Ingenting skjedde.
Her får vi roller i Marvel-filmer.
Hørte dere meg? Jeg sa Marvel-film!
Ja!
Kaoset er verdt det!
Ja, mor bor i Singapore nå.
Det er vanskelig å forklare Singapore til amerikanere.
Det er vanskelig å forklare alle andre land til amerikanere.
For amerikanere har ikke noen referanser for noe annet sted på planeten.
Greit nok.
Den eneste grunnen til at vi vet noe om USA i Singapore,
er fordi vi i barndommen så mange amerikanske TV-program.
Slik fikk vi en grunnleggende forståelse av landets kulturelle landskap
om enn svært overfladisk.
Vi forsto i alle fall…
Når vi så Seinfeld, visste vi: "Å, Seinfeld er i New York.
Det er jøder i New York.
Det er standup-komedie i New York.
For en sprø ting å drømme om. Hva er det?
Du snakker inn i en mikrofon, og folk betaler deg?
Det er en jobb i USA."
Vi visste at Grey's Anatomy var i Seattle.
Mange folk puler i sykehusene i Seattle.
Kanskje det er derfor helsevesenet i USA er så dårlig.
Fordi folk ikke kan slutte å pule i sykehusene.
Vi visste at RoboCop var i Detroit.
Det er noen problemer i Detroit.
Men ingen ser på singaporsk TV.
Ingen vet hva som skjer utenfor USA.
Dere ikke ser andres TV-program.
Når jeg nevner andre land til amerikanske venner,
nevner alltid de amerikanske vennene mine den ene setningen de leste
på baksiden av et bruslokk.
De bare kaster det mot deg.
De prøver å karakterisere hele historien til kulturen din
med et halvveis husket faktum gulpet frem fra bakerst i hjernestammen.
De bare knipser det herfra til hit så raskt som mulig.
Bare spytter det ut.
Når jeg forteller at jeg vokste opp i Singapore,
sier de: "Vokste du opp i Singapore?
De pisker folk i Singapore, ikke sant?
I Singapore, hvis du spytter tyggegummi på bakken,
løper noen opp bak deg med en gang
og bare pisker deg. Ikke sant?"
Og jeg bare…
"Ja.
Så ikke gjør det for pokker.
Hva? Har du en slags iboende trang
til å besøke andre land og spytte tyggegummi på bakken?
I så fall, ikke besøk Singapore, er du snill,
for de pisker deg rett i det pokkers ansiktet ditt."
Noen amerikanere blir sinte av det.
Tanken på voksne menn som piskes på stumpen
for å ha vært et rasshøl,
er utålelig for dem.
Det morsomme er at hvis du spør en amerikaner, særlig en newyorker,
hva de hadde gjort om en gjest kom hjem til dem
og spyttet tyggegummi på gulvet,
hadde de svart: "Vi hadde banket skitten ut av dem."
Jeg svarer: "Det er det vi gjør i Singapore.
Vi bare hyrte regjeringen til å håndtere julingen.
Det er en mer kostnadseffektiv avstraffelse for alle parter.
Derfor betaler vi skatt."
Ja.
Kvinner får ikke nok anerkjennelse for å ta p-piller.
Det gjør de ikke. Takk, kvinner, for at dere tar p-piller.
Selv nå spør halve rommet seg: "Hva pokker snakker du om?"
Takk for at dere tar p-piller. Ingen hedrer dere.
Menn merker knapt utgiften,
den militære presisjonen som kreves for å holde p-pillen gående.
Av og til på tvers av tidssoner.
Alarmer ringer på tilfeldige tidspunkt.
Ikke sant? 03.00, 17.00.
Vekker deg og minner deg på å spise denne i løpet av 30 minutter,
ellers kan du ved et uhell skape et menneskeliv.
Som Zevs.
Menn aner ikke.
Forresten, karer.
Du går bare ikke inn på apoteket og kjøper p-piller som du kjøper halspastiller.
Ved siden av tyggegummien før du går.
"Vil du ha sitronsmak?"
Og så holder det til neste OL.
Nei. Gitt at du kan få en resept,
må du prøve tre ulike typer over flere måneder
for å finne den som ødelegger deg mest.
Du utsetter deg faktisk for kliniske undersøkelser
som for å finne en covid-vaksine.
Favorittsmaken din er den som forårsaker minst mulig depresjon.
Nei, menn aner ikke.
Ja.
Selv om det fantes p-piller for menn,
hadde du aldri stolt på menn til å ta dem.
Hvis en drittsekk av en mann sier: "Ikke bekymre deg,
jeg tar p-piller."
Du hadde ledd ham rett i fleisen.
Du hadde sagt: "Ikke kjangs om at du tar p-piller.
Det er i det minste ikke mulig at du gjør det rett.
Noe som er så vanskelig.
Jeg stoler ikke på at du dusjer daglig.
Så ta på kondom eller legg vekk pikken, ellers skjer det ikke."
Variablene du må være obs på når du tar p-piller,
så du ikke roter det til.
Eksterne faktorer du må holde styr på,
som det du spiser, bare så du ikke roter det til.
Forresten: Jeg vet ikke nok om dette.
Jeg prøver ikke å mansplaine det.
Jeg vet ikke hva jeg snakker om. Google det etter forestillingen.
Alt jeg vet, er det kona mi fortalte meg i forbifarten.
Men, visstnok, hvis du har diaré…
Diaré kan rote det til for p-pillen.
Det stemmer. Frykten sprer seg i rommet nå.
Fordi diaré forårsaker babyer.
For, visstnok, hvis du har diaré…
…kan pillen bare gli rett gjennom deg
før kroppen har tid til å absorbere hormonene.
Så diaré kan rote det til med p-pillen.
Den mest bedritne måten å få en baby på.
Ikke sant? Hvor mange diarébabyer…
…er det i dette rommet?
Det får vi aldri vite.
Du får aldri vite, for det første, om diaré forårsaket babyen din.
Hvordan kan du vite det? Det er ikke allmennkunnskap.
Min erfaring er at diaré forhindrer at babyer…
…blir laget. Det er selvmotsigende.
For det andre, selv om du klarer å fullføre bragden…
…og du vet at diaré forårsaket babyen din,
hvorfor skulle du fortelle det?
Hvorfor ville du fortelle det?
Ikke minst til barnet ditt.
Barnet ditt spør deg: "Pappa, hvor kommer babyer fra?"
"Nå…
En mann og en dame forelsker seg,
og damen spiser noen dårlige østers…
Noe ondskap kommer ut av stumpen hennes…
Du er en velsignelse, er det jeg prøver å si."
Jeg er nysgjerrig på hvor rommet lener seg politisk.
Er dere til høyre eller venstre? Jeg har vitser for begge.
På dette stedet i Netflix-specialen vil jeg ha to felt som kommer ned.
"Velg din egen fortelling".
Du kan velge den politiske siden du er på.
Uansett hva du velger,
så tar den deg til samme sted.
Jeg tror vi har teknologien.
Bare litt unyttig grafikk.
Det er en metafor for landet.
Jeg vet dere tenker: "Slutt med politikken, Ronny.
Du snakker bare politikk. Det er strevsomt.
Vi kom ikke hit i kveld, iført penklærne, for en gangs skyld,
for å snakke om politikk.
Kom deg videre. Det gjør oss ukomfortable.
Om vi ville høre om politikk, hadde vi gått på Twitter.
Dette er ikke stedet for det."
Jeg hører dere, og jeg er enig.
Jeg er veldig for Brexit.
Bare hør på meg, greit?
Jeg elsker Brexit
fordi jeg hater Storbritannia, og jeg håper Brexit ødelegger landet.
Ja.
Det er ikke rasistisk siden Storbritannia ikke er en rase.
Jeg pleide å elske "UK", dere.
"UK" er Storbritannia, for amerikanere.
Hvis du vokste opp i en tidligere britisk koloni som meg…
Singapore, Malaysia, Australia…
Vi satte britene på en pidestall.
Vi tenkte de var fantastiske.
Teknisk sett er USA også en tidligere britisk koloni,
men dere altfor kule, så dere er ikke en del av Samveldet.
Jeg bare sier at hvis du kommer fra en ekte britisk koloni, som meg…
Vi trodde at britene var alle tiders.
Vi tenkte: "De er utrolige."
Alt de gjorde, var den beste måten å gjøre det på.
Hver institusjon de opprettet, har vedvart frem til den dag i dag.
I Singapore bruker vi dem fordi vi trodde de var så effektive.
I Singapore bruker vi fortsatt den britiske regjeringsformen:
Westminster-parlamentet.
Trolig den beste formen av vestlig demokrati noensinne oppfunnet,
og iverksatt…
Det er ikke perfekt, men du har i hvert fall alternativer.
Du kan være homo og like våpen.
Det er ikke dette binære tullet.
I Singapore bruker vi fremdeles det britiske utdanningssystemet.
Når du fullfører videregående i Singapore, skriver du en eksamen, Cambridge O-Levels.
Vi skriver den i Singapore, sender den i posten til Cambridge University.
"Fortell oss, Cambridge, er vi smarte nok til å uteksamineres?
Vi bryr oss ikke om andres syn.
Hav syns dere? Si oss, briter, er vi smarte nok?
Cambridge retter eksamen, og sender den tilbake.
De sier: "Ja, du er smart.
Pokkers idiot, hopp i havet."
Ja!
Så sier vi: "Takk, briter, for å ha fortalt oss det."
I Singapore bruker vi fortsatt det britiske elsystemet.
I Singapore bruker vi fortsatt det britiske støpselet,
det enorme støpselet med tre pinner,
tre enorme pinner som kommer ut.
Setter du det i veggen, kommer det aldri ut.
Ikke det dumme amerikanske med to pinner.
Du stikker den inn, og den faller ut som en slapp pikk.
"Thomas Edison."
Nei. Vi bruker den solide britiske med tre pinner.
De underla seg halve verden med imperial ingeniørkunst, ikke sant?
Stikk den i veggen, den kommer aldri ut.
Snubler du over ledning, river du ned hele veggen.
I Singapore ser vi fremdeles på britisk komedie.
Den dominerende komedien i Singapore er Mr. Bean.
Mr. Pokkers Bean er den største komikeren i Sørøst-Asia.
I Sørøst-Asia er det ikke…
I Singapore og Malaysia er det ingen Chappelle,
ingen Chris Rock, ingen Seinfeld.
Det er Mr. Bean.
Mr. Bean var tidenes største komiker
med det dumme ansiktet sitt.
Den største komikeren.
Pokker ta ham.
For ikke å si at han pulte kjæresten til kompisen min.
Ja, hvis du vil høre den historien,
må du søke etter James Acaster på Vimeo.
Han er vennen min og en komiker, og han snakker veldig åpent om det.
Det er ikke min historie å fortelle,
så jeg kan promotere specialen hans litt i min special.
Jeg vet hva dere tenker.
"Hvordan er det å pule Mr. Bean?"
Jeg kan ikke si det sikkert,
men jeg tenker meg at det noe slikt.
Men det er ikke derfor jeg hater UK.
Jeg hater UK fordi da jeg hadde gjort standup i tre år,
ble jeg invitert til Soho Theatre i London
for en timelang komedieforestilling.
Det var en svær greie på tiden. En viktig scene.
Soho Theatre i London er sentrum for britisk komedie.
Det er toneangivende for hva som er kult og ikke er kult i britisk komedie.
Å bli invitert dit var kult, særlig for en fra Sørøst-Asia.
Ingenting du gjør på engelsk i Sørøst-Asia er verdt noe
med mindre hvite anerkjenner det. Det er den største anerkjennelsen.
Det var liksom: "Gode Gud, engelskmenn ber deg fremføre komedie
på engelsk til folket som fant opp språket?
Dette er ute av kontroll. Du må dra. Fedrelandet kaller deg."
Jeg tenkte: "Selvsagt drar jeg."
Jeg var spent på å vise meg internasjonalt.
Jeg samlet alt materialet mitt.
Jeg satte det sammen til en knapp time.
Alt jeg hadde skrevet til da.
Jeg la det i en koffert og dro til London som Bjørnen Paddington.
Ikke sant?
Jeg kom dit, og jeg fikk to uker på Soho Theatre i London.
Første gang i London, første gang på scenen i London.
Jeg husker åpningskvelden til mine to uker.
Jeg var to tredjedeler gjennom forestillingen, og det gikk greit.
Energien var omtrent som den er nå.
Bare: "Hvor er dette på vei?"
Jeg fortalte en vits om hvordan…
En av mine fem første minutter…
Det var en vits om hvordan
asiatiske foreldre elsker barna sine mer enn hvite foreldre.
Vitsen var noe som dette:
"Folk spør alltid hva foreldrene mine syns om at jeg gjør standup,
men dere spør aldri hvite komikere det
siden foreldrene deres ikke bryr seg om dem."
Jeg fortalte den vitsen i London.
Noen lo, og andre lo ikke.
Akkurat som i dette rommet.
Men det er sånn det er.
Det er opp- og nedturene i komedie. Det er sånn du gjør det.
Bygg det opp og trekk ut teppet
ved å si noe helt utrolig bare for å bryte spenningen.
Det er alt jeg kan. Det grunnleggende.
Jeg fortalte den. Noen lo, og andre lo ikke.
Så gikk vi videre til den neste vitsen.
Men før jeg kunne gå videre,
reiste en gammel brite i andre rad i Soho Theatre seg
og begynte å kjefte.
Jeg vil ikke avsløre personens kjønn.
Men tenk dere en gammel brite som klager under en forestilling,
hvilket kjønn ser du for deg? Ikke sant?
Så han reiste seg…
…og han sa: "Dra til helvete. Foreldrene mine elsket meg!"
Jeg sa: "Hva?" Han fortsatte: "Foreldrene mine elsket meg.
Vi fant opp universitetene.
Vi fant opp Westminster-parlamentet."
Han begynte på en tirade om vestlig sivilisasjon, ikke sant?
Jeg sa: "Nei. Den vitsen handlet ikke om deg.
Ikke ta det personlig. Den var ikke om foreldrene dine.
Den er om meg og foreldrene mine og hvordan samfunnet ser oss.
Så ikke ta det personlig. Den handlet ikke om deg."
Han ga ikke opp og sa: "Foreldrene mine elsket meg."
Vi kranglet i to minutter om hvorvidt foreldrene elsket ham.
Jeg visste hva den energien var.
Jeg har følt den siden oppveksten. Det var veldig kjent.
Det er den britiske expaten i Asia. "Ikke si at vi suger,
vi eide regionen din og levde uten konsekvenser
fordi vi hadde en exit-strategi"-energien.
Så jeg sa: "Vet du hva?
Vi er to tredjedeler gjennom forestillingen min nå.
Vi har kranglet om foreldrene dine elsket deg
i to minutter, som er en evighet i en live forestilling.
Jeg tror ikke jeg klarer å overtale deg om at jeg er en god komiker.
Kanskje du bare skal gå."
Han svarte: "Jeg betalte ti pund for å være her. Jeg går ikke noe sted."
Det er en uvanlig mening å ha på en komedieforestilling.
Så jeg sa: "Greit, jeg betaler deg 20 pund for å gå."
Så jeg gjorde det.
Og han gikk.
Det er en elendig forretningsmodell for komedie.
Det vil aldri skje igjen.
Ingen refusjoner. Jeg bryr meg ikke om hva som skjer i kveld.
Pengene deres er allerede mine. Forstår dere?
Samme for meg. Storm scenen.
Jeg tar kvelden tidlig.
Dere bestemmer hvor lenge forestillingen skal vare, jeg har pengene.
Alt det skjedde faktisk. Han reiste seg, kjeftet på meg,
jeg betalte ham 20 pund, og han gikk.
Det er ikke engang derfor jeg hater UK.
Jeg har konservative foreldre.
Jeg ble lært at hvis noe går galt, skal du klandre deg selv for all tid.
Jeg tenkte: "Ja, jeg er enig med det.
Jeg abonnerer på den YouTube-kanalen.
La oss ta personlig ansvar.
Jeg skal bli bedre, det går bedre. Jeg må få bedre vitser.
Jeg må bli bedre til å håndtere folk. Jeg kommer tilbake.
Jeg kommer tilbake og vinner disse jævlene over.
Jeg kommer tilbake og blir uavviselig for britene."
De neste to årene jobbet jeg på den neste komedietimen min.
Jeg prøvde å gjøre den mer universell, mindre provinsiell,
mer sjarmerende, ikke sant?
Mer av dette.
Med en teddybjørn og alt jeg trodde de ville ha.
Bare spille for galleriet.
To år senere ble jeg invitert tilbake til Soho Theatre
i to uker til, og jeg var kjempeklar.
Jeg var spent på å dra. Jeg var som Rocky etter montasjen.
"Du drepte den svarte vennen min. Nå skal jeg drepe deg."
Jeg er dårlig på analogier, men dere forstår.
Jeg ble invitert tilbake.
Jeg husker åpningskvelden til mine andre to uker på Soho Theatre.
Jeg var tre fjerdedeler gjennom forestillingen og fortalte en vits om…
Husk nå at det jeg skal fortelle dere,
er en vits fra en mye yngre person og en mye mindre erfaren komiker.
Så om dette hjelper dere forstå dette,
bare se for dere at det jeg skal si, står i hermetegn.
Jeg forteller ikke selve vitsen nå.
Jeg siterer en annen komiker som fortalte denne vitsen i London i 2012.
Denne andre komikeren er tilfeldigvis meg.
Jeg var mye yngre og hadde mindre erfaring,
og publikum var også mye yngre da, ok?
Det var ikke dette "skilt med barnevakt"-publikummet.
Jeg vet ikke hva som skjer.
Vi blir gamle og stygge sammen.
Jeg kan ikke forklare det, men la oss prøve å få det beste ut av det.
Husk på det når jeg sier dette.
Yngre komiker, yngre publikum.
Eller kanseller meg, jeg bryr meg faktisk ikke lenger.
Så, jeg fortalte denne vitsen om…
Den begynte med:
På videregående var jeg klein med jenter.
Om jeg var forelsket i en jente og hun ikke likte meg tilbake,
tok jeg det som et tegn til å prøve hardere for å overvinne henne.
Jeg prøvde å vise henne ved å kjøpe blomster.
Jeg ga henne sjokolader i timen.
Jeg tegnet tegneserier der vi ble sammen til slutt.
Bare utrolig flaue greier som jeg fortsatt skriker om i sengen 17 år senere.
Som de fleste gutter på den alderen, kunne jeg ikke kontrollere følelsene mine.
Gutter er allerede grunnleggende dumme.
Så legger du til hormoner. Det er dumt på dumt.
Du går ned spiralen de fleste gutter går ned
Du analyserer hvordan du får jenter til å like deg.
Du begynner å bryte det ned, som matte.
Du tenker: "Greit, du må være en slem gutt.
De liker ikke snille gutter." Bla-bla-bla.
Det tok meg så lang tid å finne ut kvinnens hemmelighet.
Som er at hvis du liker en jente og hun ikke liker deg tilbake,
så må du bare huske at kvinner ikke skylder deg noe.
Sånn er det. Kvinner skylder deg ikke noe.
-Ja! -Så gutter lar seg besette.
Noen gutter blir besatt og tenker: "Jeg kjøpte blomster.
Hvorfor vil hun ikke pule?"
Fordi de ikke skylder deg noe.
"Jeg brukte helgen til å fikse PC-en hennes.
Men hun vil ikke suge meg?"
Fordi de ikke skylder deg noe. Prøv å forstå det.
Kvinner skylder deg ikke noe. Samme hva du gjorde.
Det du gjør, er ditt ansvar.
Ikke legg skylden på dem. Det er ditt ansvar.
Kvinner er ikke automater der du putter på snillhet og får sex.
De skylder deg ikke noe.
Kvinner er ikke kafékort
der du får ti stempler og så får pule, ikke sant?
De skylder deg ikke noe. Prøv å forstå det.
Alt du gjør, er ditt ansvar. Finn ut av det.
Hvis du er en gutt og liker en jente
og hun ikke liker deg tilbake…
Og husk, jeg siterer fremdeles.
Ta all energien du kaster bort
på å kjøpe blomster og sjokolader, og å tegne tegneserier…
Slutt å gjøre det.
Rett den energien mot deg selv. Fokuser på deg selv.
Gjør deg til en bedre person. Det er målet.
Gjør deg til en litt bedre person i dag enn i går,
selv om det bare er en halv prosent.
Disse små forbedringene vil balle på seg.
Som mann vil verdien din stige med alderen.
Verdien hennes vil falle med alderen.
Når strek én krysser strek to og Y er lik MX pluss C,
får du alt tilbake.
Du må være tålmodig, og vente til jævlene gir seg.
For tiden er på din side.
Jeg fortalte den vitsen.
Noen lo, og noen lo ikke,
akkurat som i dette rommet.
Sånn er det. Det er opp- og nedturene i komedie.
Det er alt jeg kan.
Bygg det opp og trekk ut teppet.
Det er alt jeg kan.
Jeg fortalte den, og jeg kom ikke engang til slutten.
Jeg kom bare til oppsettet.
Min andre oppsetning ved Soho Theatre i London, på åpningskvelden,
tre fjerdedeler inn i forestillingen, jeg kom til:
"Som ung var jeg klein med jenter.
Var jeg forelsket i en jente som ikke likte meg,
var det et tegn til å prøve å overvinne henne.
Jeg kjøpte blomster og sjokolade.
Jeg laget tegneserier der vi ble sammen."
På dette punktet i oppsettet
var det en ung brite som satt på samme sted
som den gamle briten to år tidligere.
Denne personen reiste seg og begynte å kjefte.
Jeg vil ikke avsløre personens kjønn.
Men tenk dere en ung brite som klager under en forestilling
og hvem ser dere for dere?
Så hun reiste seg
og sa: "Jeg er syk av menn som unnskylder seksuell trakassering.
Det du sier, rettferdiggjør voldtektskultur.
Hormoner unnskylder ikke.
Jeg sa: "Ro ned, nei.
Jeg lover deg, dette er ikke en fortelling om voldtekt,
men om klein, ugjengjeldt kjærlighet.
Jeg er på ditt parti. Jeg sier 50 ganger: 'Kvinner skylder deg ikke noe'
Jeg er på ditt parti. Du må bare la meg fullføre,
for dette er komedie.
Du må la meg fullføre.
Jeg har en Shakespeare-aktig vits om kvinner og automater. Du vil like den.
Jeg lover, du må stole på meg her.
Bare la meg fullføre. Greit, kanskje du hater slutten.
Sånn er det. Komediens opp- og nedturer.
Noe liker du ikke, men du vil like hele pakken.
Jeg lover, jeg er på ditt parti."
Hun lot meg bare ikke fortsette.
Hun fortsatte å anklage meg for å rettferdiggjøre voldtektskultur.
Til slutt sa jeg: "Vet du hva?
Vi er tre fjerdedeler gjennom forestillingen.
Vi har kranglet om voldtekt i to minutter.
Jeg klarer nok ikke å overbevise deg om at jeg ikke er en drittsekk.
Kanskje du bare skal gå."
Hun sa: "Jeg betalte ti pund for å være her. Jeg går ingen steder."
For billettprisen min hadde ikke økt på to år.
Så jeg sa: "Jeg betaler deg
ti pund for å gå."
Så jeg gjorde det.
Og hun gikk.
Derfor får kvinner mindre betalt enn menn.
De klarer ikke utnytte en fordel
i forretningsforhandlinger…
…er det jeg ville sagt om jeg var en fæl person.
Det er jeg ikke, så jeg sa ikke det.
Det hadde vært fælt å tenke, langt mindre si høyt.
Hvem hadde gjort det?
Det er sånn det er. Komediens opp- og nedturer.
Bygg det opp og trekk ut teppet.
Jeg vet ikke hvorfor det virker eller er akseptabelt.
Kanskje det er fordi vi deler samme tid og sted.
Det samme øyeblikket, vi vet hva som skjer.
Kanskje det ikke er ok.
Jeg vet ikke.
Det er heller ikke jobben min å lære dere om standup.
Vil du finne det ut, gå på åpen scene
flere ganger hver kveld i et tiår, og lær meg det.
Hvis du ikke tror at det er kunst her, og at det handler om å krenke
eller å aldri si noe krenkende, så gjør det selv og lær meg det.
Det er ikke derfor jeg hater UK.
Jeg hater Storbritannia på grunn av holdningen deres til komedie.
Den er så snobbete. Jeg elsker å gjøre komedie i USA.
Det er det beste. For en glede det er å gjøre komedie i USA.
-Det er det beste. -Ja!
Det er det beste.
Du forstår hvorfor komedie ble funnet opp her.
Selvsagt fant dere opp dette. Det er sprøtt.
Det er en innovativ holdning her.
Den samme energien som får dere til å innovere
-dere frem til en iPhone 13 Max Pro. -Ja!
Er 12-en god? Den er utrolig. Men pokker ta, fortsett.
Kom igjen, vi kan ha flere linser på den. Det er fortsatt mer overflate.
Energien som lar dere skape en mirakuløs mRNA-vaksine på under ett år…
Ja.
…som virker, og som dere så nekter å ta.
Det mest amerikanske noensinne.
USA sier:
"Hele verden er i vansker. La oss bruke alt vi har lært,
hele kunnskapsbasen vår, alle ressursene vi har,
hver innvandrer med doktorgrad,
hver innfødte doktorgradsstudent… Vi slår oss sammen
og skaper denne mirakuløse mRNA-vaksinen på under ett år.
Vi gjorde det, og den virker. Men nei! Vi tar den ikke!
Pokker ta dere! Vi tar ikke den dritten.
Ta den dere. Vi tar den ikke. Hva? Vil dere ha den?
Ikke pokker. Vi gir den ikke til dere.
Vi kaster den heller på sjøen.
Gå og sug den ut av sjøen. Sug den, sug pikken min.
Pokker ta dere og oss.
Hva? Virker den?
Gode Gud, den virker flott, den er 90 % effektiv.
Den slår alle simuleringer, men drit i det.
Vi tar den ikke. Pokker ta dere og oss."
Det er det mest amerikanske noensinne.
Jeg elsker å gjøre komedie i USA. Det er det beste.
Vi forstår alle komedie i USA.
Vi forstår rytmen i det. Mer eller mindre.
Vi går ned i et mørkt rom.
Vi tar med venner. Vi tar noen drinker.
Kanskje spise litt. Et åpningsnummer.
Noen kommer inn. Åpningsnummeret kommer, tar ti minutter.
En drittsekk kommer, snakker i over en time.
Noen vitser ler vi av, men ikke av noen andre.
Forhåpentligvis koste vi oss, og så peller vi oss ut.
Det er komedie i USA. Det er gøy. Det er lett. Vi forstår det.
Komedie i Storbritannia er veldig annerledes, veldig seriøs.
Det er veldig seriøst, de kaller det ikke komedie.
De kaller det festivaler.
"Hva er festivalforestillingen din? En mann, en kvinne?
Du bør få meg til å le, så gråte, så le og så gråte.
I Storbritannia ser vi på deg.
Det er ikke mat, ingen drinker, ingen åpningsnummer, ingen venner.
Det er bare deg. I en time.
Dette må du pokker meg klare.
Jeg betalte for parkering og barnevakt, drinker, middag og for deg.
Dette må du klare."
Folk kommer sinte til komedie.
De sier: "Få meg til å le."
Du spør: "Hvordan var dagen din?"
"Pokker ta dagen min."
De kommer og ser deg, og folk kommer og skriver omtaler.
Folk får betalt for å komme og anmelde komikere.
Vi gir komikere stjerner, som restauranter.
Som Michelin-stjerner. Vi trykker det i avisen neste dag.
Landets nyheter, ikke sant?
"Ronny Chieng var en to stjerners komiker.
To stjerner.
Lente seg for mye på etnisiteten sin.
Til tross for at han ikke hadde én eneste vits om asiater. To stjerner."
Nish Kumar får fire stjerner.
Jack Whitehall, fem stjerner.
Mr. Bean.
Ti stjerner!
Ti stjerner til komediens gud, Mr. Bean, som fullførte komedie den kvelden.
Han fullførte leken da han gjorde greia med dette…
Han fullførte det. TAS-en.
TAS er "Tidenes aller største".
TAS-en. Laget seks episoder med…
…for 30 år siden, den største.
Med evnen til å krysse kulturer uten ord som en moderne Charlie Chaplin.
Uten sidestykke i moderne komedie.
Alle disse uutdannede omtalebloggerne på Yelp og Twitter
som sier sin ukvalifiserte, ikke forespurte mening.
Internett har skapt denne pokkers amatørkulturen
som lar jævla idioter boltre seg.
Folk med idiotiske meninger vi ikke hadde hørt på i en profesjonell setting.
De oppretter en konto på Twitter eller Yelp.
Plutselig stresser alle for å føye seg meningene deres.
Vi er der at du kan stryke på medisinstudiet
og neste dag anmelde leger. Det gir ikke mening.
Alle anmelder alt, som om de var eksperter.
Folk anmelder komedie.
Kan dere tro det? Hvem pokker anmelder komedie?
Ikke ironisk ment, hvem anmelder komedie?
Hvem våkner og sier:
"Vet du hva jeg skal gjøre i dag med min begrensede tid på denne planeten?
Jeg skal ta noe som ble skapt med glede,
i den hensikt å spre glede,
og jeg skal finne så mange feil i det som jeg klarer.
Fordi jeg er et rasshøl. Det er synet mitt."
Så alle leter etter noe å bli sint på,
legger det ut på Internett med en sexy tittel,
forhåpentligvis får de noen klikk og tjener litt penger.
For hvis du leter etter feil, så finner du feil.
Dere vet det. Uansett hvor du går, hvis du ser etter feil…
Vet du hva? Da finner du noen feil.
For ingenting vi gjør som mennesker er perfekt.
Jeg er sikker på at jeg ikke har vært perfekt for alle her i kveld.
Vitsen om ulik lønn var trolig en taktisk feil.
Jeg feiltolket hvor blått rommet var.
Samme det. Du kan finne feil hvor du vil, hvis du leter hardt nok.
Du kan finne feil i Mona Lisa. Hva skal det bety?
Og hva pokker vet du om det?
Du har aldri stått på en scene, men sier hvordan jeg skal jobbe.
Det er som at jeg går på fødeavdelingen og gir kvinner fødetips.
Ja, hva slags rasshøl går til en fødeavdeling
for å lete etter fødende kvinner?
Og bare sier: "Hei, du burde presse hardere under fødselen.
Det ser ikke ut som du presser hardt nok under fødselen.
Du lener deg for mye på etnisiteten din
under fødselen.
Keisersnitt? Det er latskap for fødselen.
To stjerner."
Disse pokkers omtaledrittene vil lure alle til å tro at de vet hva de snakker om
siden de kan bruke et tastatur.
Mengden energi som kreves for å skape noe
sammenliknet med energien for å klage…
Internett har fundamentalt endret den prosessen.
Hver morgen våkner folk, dere i dette rommet.
De stikker seg frem, sliter seg ut
og forsøker å få til noe, samme hva du driver med.
Enten du prøver å starte et foretak
eller organisere samfunnet for positiv politisk endring.
For en utakknemlig oppgave.
Åpne en restaurant.
Risikoen involvert der. Du må perfeksjonere kokekunnskapene dine.
Trene til å bli idrettsutøver. Lage musikk.
Grafisk design, utvinne bitcoin.
Samme hva du driver med, hver morgen, bare for å få litt til å skje.
Du må bruke alt du har, all energien din, for å få litt til å skje.
Alt som kreves for å kritisere, er denne bevegelsen.
Du trenger ikke bruke halsmusklene.
Før du får skrive kommentarer på nettet, bør du tvinges til å utføre noe i livet.
Klatre til toppen av Everest eller noe. Den nye captcha-en.
"Er du menneske? Har du besteget Everest? Last opp et bilde. Ok, du er klar."
Hvordan kan du kritisere uten å skape? Det er poenget mitt.
Hvordan kan du ha perspektiv og sjenerøsitet
når du blir med i samtalen?
Det er så lett å kritisere ting.
Å kritisere ting er lett. Det er jobben min.
Super-enkelt.
Det er mye vanskeligere å støtte andre og å gjøre ting selv,
så vi bør gjøre det når vi ser andre
som gjør noe positivt for samfunnet, noe positivt for seg selv.
Vi burde oppmuntre dem mer.
Mer enn vi klager over andre ting, ikke sant?
Du kan bare klage like mye som du hjelper andre.
Jeg gikk ned West 4th Street i Manhattan i New York,
passet mine egne saker, så ikke på mobilen.
Jeg observerte faktisk verden rundt meg under pandemien.
Jeg ville bare få litt luft, hadde en fin kveld.
Jeg gikk ned gaten i Manhattan, så meg rundt.
Plutselig kommer en kvinne bort til meg,
tar meg om halsen og bare begynner å klemme.
Jeg slår henne vekk, og hun løfter nevene.
Jeg ser på henne og bare går min vei.
Det er et vanlig samspill i New York.
Ingen av oss sa et ord.
Gjennom det hele laget vi ingen lyder.
Vi skrev ikke omtaler av hverandre fordi vi visste hva som pågikk.
Vi visste hva det dreide seg om.
Jeg så på henne og tenkte:
"Å, du er gal.
Akkurat som alle på Internett. Greit, ses senere, skrulla."
Jeg involverte meg ikke og gikk min vei.
Hun så på meg og sa:
"Det er ikke en mann som vil slåss med en kvinne på gata.
Ses senere."
Så gikk vi hver til vårt. Det var det hele.
Jeg respekterer den dama
mer enn disse omtalebloggerne på Twitter og Yelp.
Siden hun var misfornøyd med noe i livet sitt,
reiste hun seg og gjorde noe med det.
Hun satt ikke bak tastaturet og tvitret med ballene
mens hun kritiserte det andre har skapt uten å lage noe selv
som en bøling parasitter som fortærer verten.
Nei, hun likte ikke asiater, hun ville begå hatkriminalitet.
Jeg kan respektere det.
Det er proaktivt.
Dere har vært fantastiske. Takk.
Vi ses senere. Takk, New York. Tusen takk.
UTSOLGT VAKSINASJON PÅKREVET
UTSOLGT I KVELD
Tekst: Viljar Soiland