Downloaded from YTS.MX
Připraveni?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Má rozhodnutí
byla stejná jako ta, která by učinil každý průměrný člověk.
Za stejných okolností byste to udělal i vy, pane.
Dobrý den, jsem John McAfee.
Zakladatel antivirové společnosti McAfee.
Co ve společnosti nejsem,
jsem součástí něčeho většího a lepšího.
O antiviru McAfee jste asi slyšeli.
Zakladatel společnosti se od minulého měsíce skrývá.
John McAfee je hledaný muž.
Policie ho chce vyslechnout ve věci vraždy jeho souseda.
Kdysi měl hodnotu sto milionů dolarů.
Někdejší zlatý hoch Silicon Valley
se nyní skrývá kdesi ve Střední Americe.
Plán byl prostě tohohle uprchlíka nafilmovat.
Musíme jít.
- Pas. Do pytle. Já ho nemám. - Já svůj mám.
Ale nevěděl jsem, kam až to zajde.
Dobře, stop.
Zapomněl jsi zapnout kameru. Hraješ si se mnou.
- Hergot. Ne. - Ne.
Ne.
DOKUMENT NETFLIX
Půjdu do lochu a řeknou, že bych jim frnknul,
což je fakt.
Útěky jsou moje specialita.
Tohle nebude film o sexu a násilí,
i když v něm možná něco z toho bude.
Tohle je lidský příběh.
Můžu si objednat sushi?
Zkrátka jen žiju extrémně intenzivní život.
Co to kurva…?
Střílel jsi do vzduchu a křičel: „Já toho zmrda zabiju.“
Všichni děláme chyby.
Je tedy McAfee úspěšný podnikatel, kterému přeskočilo
a zabil souseda?
Nebo je potenciální zachránce Ameriky?
Prezidentský kandidát John McAfee.
Velice nerad u kohokoli podporuji alkohol, drogy, násilí a šílenství.
Co se tady sakra děje?
Ale pro mě to vždycky fungovalo.
John měl informace na všechny.
Když po vás skutečně jdou, nejste paranoidní.
Jednou jsem to zažila.
Snažil se ho zabít kartel.
Neříkejte, že tenhle příběh nestojí za to vyprávět.
Kombinace Jamese Bonda a Scarface se špetkou Indiany Jonese.
Na vaše zdraví.
To by byla pointa.
Je to nebezpečný muž.
BELIZE - STŘEDNÍ AMERIKA
Belize všichni milují.
Z Miami tam let trvá dvě hodiny.
Najdete tu mayské chrámy
nebo opuštěné ostrovy s jedinou palmou.
Můžete se potápět se žraloky obrovskými.
Pokud plánujete někde strávit důchod,
spousta lidí přijela sem a začala tu nový život.
Ale pravdou je, že vláda dostatečně nekontroluje,
koho do země vpustí.
Je to nejlepší místo pro lidi
například ze Severní Ameriky, kteří před něčím utíkají.
Hodně jich utíká do Belize.
Mám teď trvalý pobyt v Belize
a jsem tomuto státu velmi vděčný za to, že mi dovolil natrvalo
se tu usadit.
Johna McAfeeho znali všichni.
Mohli jste ho potkat, jak po ostrově jezdí se svými psy.
Pak se stala ta věc se sousedem.
Byl jsem první reportér na místě.
Turisté na ostrov San Pedro u Ambergris Caye
jezdí za mořem a sluncem.
Nicméně místní atmosféru poněkud narušila
tragédie, která se stala o víkendu.
Za mnou, za těmito idylickými kokosovými palmami,
uvnitř domu, který vidíte, byl střelen jednou ranou do hlavy 52letý
muž původem z Floridy Gregory Faull.
Když jsem přijel, nikde nebyly stopy po násilí.
Ani podle policie nikdo dovnitř násilně nevnikl.
Takže někoho musel pustit dál.
Před svou vraždou
si Faull stěžoval úřadům na souseda,
softwarového průkopníka Johna McAfeeho.
O antiviru McAfee jste asi slyšeli.
Zakladatel společnosti se od minulého měsíce skrývá
a policie ho chce vyslechnout.
Police vtrhla na McAfeeho sídlo na ostrově Ambergris Caye minulou neděli,
aby ho ohledně vraždy vyslechla,
ale pan McAfee zmizel.
Řekl, že se ukrývá,
protože kdyby ho našla policie, zabili by ho.
Tomu všemu je těžké uvěřit,
ale je to jedna z těch historek, které by si člověk nevymyslel.
Jestli má něco společného s Faullovou smrtí?
Určitě je to velice pravděpodobné.
Jsme připraveni?
PROSINEC 2012
Jsme na mezinárodním letišti v Miami.
Je asi půl osmé ráno.
A chystáme se to rozjet s McAfeem.
Někdo mi zavolal a do klína mi spadla největší kauza na světě.
- McAfee… - McAfee…
John McAfee.
Je to dokonalý příběh, jehož konec zachytíme,
historická chvíle.
Nemůžu se dočkat, co s tím chlápkem zažijeme.
Říkal jsem si…
ROCCO CASTORO REPORTÉR
…že to bude sranda. A s Robertem jsem nasedl do letadla.
Jaký byl plán?
Plán? Žádný jsme neměli.
ROBERT KING KAMERAMAN
Nevěděl jsem…
Plán byl prostě tohohle uprchlíka nafilmovat.
Jdeme na to.
Kdyby něco, mami, mám tě rád.
Můj úkol byl zvukový záznam, střih a nahrávání.
A Rocco měl mluvit s Johnem.
UPRCHLÝ MAGNÁT NA CNN
Zítra pojedeme na letiště.
Na krku mám mít modrou šálu.
Spousta taxikářů se bude ptát,
jestli nechci svézt.
Ale jeden z nich má říct: „Promiňte, že jedu pozdě.“
A k němu nastoupíme.
Věděl jsem, že je to velká věc.
Pásl po tom kanál VICE.
Jel jsem se šéfredaktorem. Chtěli jsme mít sólokapra.
Zítra budu plavat se žraloky.
Nevím, jestli bych McAfeeho nazval žralokem,
možná je spíš rejnok, jen tak proplouvá kolem.
Má ten pitomý ocas.
Když bude chtít, píchne vás ostnem…
Kam to sakra jedeme?
Už dvacet let je synonymem pro antivirový program.
Intel jeho společnost koupil za sedm miliard dolarů.
Pracoval jako programátor Institutu vesmírného výzkumu NASA.
Pracoval na programu Apollo.
Je to malý krůček pro člověka…
Jako by ten muž byl protipólem
Billa Gatese či Stevea Jobse.
Z antivirového giganta se přeorientoval na jógu a meditaci.
VZTAHOVÁ JÓGA S MCAFEEM
Tak jsem natáčel, popíjel a točil
pitomosti jako značku „zákaz kouření“ nebo ten drink.
Byl jsem velmi naivní, ale nevěděl jsem, kam až to může zajít.
Kdo ví, do čeho jsme se to zapletli,
ale nešlo to odmítnout.
Antivirová kontrola, možná drogy, zbraně.
- Tak… - Zní to jako film.
Je to jako z filmu. Teď v něm jsme
a doufejme, že nikdo nezemře.
Je to vzrušující.
Ale nekoupil jsem novou výbavu.
Jednu z kamer, na které tenhle dokument točím,
jsem dostal v baru.
Dobrý večer, dámy a pánové, jménem…
Přes celníky jsme prošli bez problému.
Stojíme tam a zastaví dodávka.
Byl to John a říká, ať si naskočíme. A byli jsme v tom.
- Tak jo. Jak se máte? - Dobře. Já jsem jen kameraman.
- S těmi, co se ptají, se nebavím. - Nedávám interview.
Mluvím s lidmi za kamerou.
- Dobře. - Dělám si srandu.
Byla tam Sam, Johnova přítelkyně.
Začal si cpát kytky do pusy.
Co to je?
Okvětní plátky růže.
A chtěl, abychom ho točili zamaskovaného
nebo jak hraje, že dostal infarkt nebo nemůže mluvit,
dělal u toho gesta jako postižený.
To mi přišlo divný.
V pořádku? Jde to takhle?
Můžeme mluvit o tom, proč jste chtěl natočit tuhle část cesty?
Je dramatická, ne?
To určitě je.
Bavíme se o nebezpečí, dobrodružství, riskování, nejistotě.
- To lidi zbožňujou. - To ano.
Takže ten film vypoví můj příběh,
pokud mě teda nesestříháte tak, že zbudou jen bláboly.
Tohle bude dlouhý dokument.
A uvědomuju si, že když řeknu dost,
- můžete ze mě udělat cokoli. - Ve střižně.
Svatého nebo ďábla, cokoli.
Ale než to dotočíme, budou z nás přátelé,
takže si možná získám vaše sympatie.
Musí to být do 13 hodin.
Závisí na tom můj život, příteli, jasné?
John měl v plánu uprchnout z Belize a přejít hranici do Guatemaly.
Dozvěděli jsme se to od jednoho bývalého policisty.
Premiér vyplatí odměnu 150 000 dolarů tomu, kdo mě zastřelí.
Zastřelí?
Ano. Nebo jinak zabije.
Strašně se bál, že ho dopadnou úřady.
Za hodinu se s ním setkáme.
Říkal, že ho pronásleduje přímo vláda Belize,
že jsou to speciální jednotky.
Chtěl odtamtud pryč.
Měl prostředky dostat se ze země,
když půjde do tuhého.
Zmínil, že napíchl belizské vládě telefony.
Asi se tam děje spousta šíleností.
Ať už je to pravda nebo tajemství,
McAfee je zručný vyděrač.
Tohle nebyla žádná dětská hra.
Kryli jsme lidi, kteří páchali zlo takových rozměrů,
o kterém se ostatním nezdálo ani v nejhorším snu.
A pak jsme dorazili do hotelu hned vedle guatemalských hranic.
Byl to hotel v deštném pralese.
Bylo to tam krásné.
Úplně magické.
Jak skrz listy pralesa pronikalo světlo.
Jako malé víly.
A byl tam neskutečný klid.
Ale taky mlha. A kluzko.
Zatraceně. Sakra. Kurvafix.
Sakra, to bolelo jak prase.
Krucinál.
Sakra.
John se belhal hotelem.
Já se s kamerou snažil jít za ním, čočky zamlžené,
všude strašné vlhko.
Takže to bylo dost obtížné.
Chceme vidět Rio Dulce. Jak je to daleko?
K mému naprostému úžasu
v tom pokračoval celou noc a den před hotelovým personálem,
který ho nepoznal,
přestože byl tou dobou na každém kanále v zemi.
Nikdy jsem ho neviděl. Nevím, jak vypadá.
DEAN BARROW PREMIÉR BELIZE
Nechci být neslušný, ale zdá se mi extrémně paranoidní.
Vlastně bych řekl přímo cvok.
První den je u konce.
Je 1. prosince, asi jedna hodina v noci.
Bezpečně jsme se dostali k jihozápadní…
Blízko jihozápadní hranice Belize.
- No… - Není zvukař.
Jo, chápu to.
Vím, o co jde.
Jo.
Takže jste přečkal listopad.
- Celý listopad. - Úžasné.
V těch prvních rozhovorech
jsem chtěl vyjasnit chronologii událostí
kolem té vraždy.
Ale věděl jsem, že nejlepší způsob, jak se ptát,
je mít McAfeeho pořád v židli.
Snažit se, aby co nejdéle seděl v klidu,
a pořád mu připomínat, že zítra už tu nemusí být,
že už může být mrtvý.
Kdo ví, co bude, když toho času nevyužije.
Připadáte si tu v bezpečí?
Teoreticky by sem mohla vtrhnout policie,
na dveřích tu nejsou zámky, a zničit záznam.
Nad tím jsem přemýšlel včera večer.
To by udělali a věř mi, že to
napadlo i mě.
Jestli se cítím v bezpečí…
Necítím se v bezpečí od té doby, co jsem odjel.
Jak bych mohl?
Teď jsem si vzpomněl…
- Tady nemůžeme mluvit. - Promiň, Tome.
- Tady se nemůžeme bavit. - Máte devět minut.
Ale něco se semele…
Dobře, jo.
…a zas budeme na útěku.
Ale John tu není.
Máte na to jen chvíli.
Já vím. Musíme jít. Jedeme.
Sbalil jsem si co nejrychleji.
Dobře.
Sakra. Krucinál.
- Co je? - Nic.
Žádný takový… Žádný „sakra“.
- Ne. V pohodě. - Pas?
- Pas. Do pytle. Já ho nemám. - Já svůj mám.
- Počkat. Je tady. - Sakra.
- Neříkej to. - Dobře.
Našla jsem tvůj futrál na foťák.
Díky. Dobře, jedeme.
Mimochodem, málem jsme vás tam nechali.
- Teď? Proč? - Jo, teď.
Řekl jsem Thomasovi, aby nastartoval a jel.
- Pardon. - Přišlo mi, že musíme pryč.
- Pardon. - Dobrý.
Běžel jsem.
Jsme na širém moři a míříme do Guatemaly.
Jednou mi řekl, že mě celý život hledal.
Když jsem ho potkala, bylo mi osmnáct.
Byla jsem mladá, hloupá a naivní.
SAM HERRERAOVÁ
Taky mi připadal sexy.
Jak se cítíš, Sam?
Včera ti v autě bylo špatně a trpíš mořskou nemocí.
Jsem v pohodě.
V pořádku?
Jsi ráda, že jsi tady?
Jo.
- Před kamerou se stydí. - Jo.
- Ano, mám před kamerou trému. - Nevadí.
Chystali jsme se spolu žít
a adoptovat dítě, protože podstoupil vasektomii.
A žít normální život.
Když se stalo to s tím sousedem,
všechny naše plány se sesypaly.
Chtěl se vrátit do Ameriky.
Děkuju, příteli.
„Jestli pojedeš, pojedu taky.
Budu s tebou až do konce.“
Když se dostal z Belize, viditelně se mu ulevilo.
Mezi Belize a Guatemalou panuje tiché napětí
a on z toho tak trochu těžil.
Máš pořádnou kameru, chlape.
Děkuju.
- Odkud jsi? - Memphis, Tennessee.
Co sakra děláš tady?
Natoč mě, jak tu stojím.
Dobře. Vydrž. Jo.
Povedlo se nám dostat na pobřeží do Livingstonu v Guatemale.
Je to tu zajímavé. Budíme docela pozdvižení.
John je v bezpečí.
Půjdeme se teď odbavit k celníkům.
Když jsme přijeli do Guatemaly,
nikdo z těch bláznů,
Johna nevyjímaje, nechápal, co tam budeme dělat.
Přijeli jsme nelegálně,
protože nám na odjezdu z Belize neorazítkovali pasy.
Když děláte takové věci, zákonitě vás musí chytit.
A když nemáte doklad, že jste do země přicestovali legálně,
deportují vás zpátky do Belize.
Kdybych to věděl…
- Como? - Předtím jste razítko dostali?
- Co? - Kde?
Oštemploval něco?
Přicestovali z Belize a razítko mají myslím z…
Jestli přijeli z Punta Gorda, měli dostat razítko.
Co se dá dělat?
- Postarám se o to. - Přijeli z mezinárodního letiště.
Ne.
- Ne? - Ne.
Dobře.
Já ti říkala, ať to neděláš.
Celníci se trochu naštvali.
Označil nám všem pasy.
Uvízli jste v díře v zákoně a to má reálné následky.
Přicestujete nelegálně, odcestujete nelegálně.
Z toho kouká kriminál.
Řekla jsem mu, že tam žije můj strýc a že je právník.
Pracuje pro guatemalského prezidenta.
Nabídla jsem mu, že na něj seženu číslo
a pokusím se zjistit, jestli nám pasy neorazítkuje.
Možná…
- Zavoláme mu a uvidíme. - Počkej.
Možná by nám mohl oštemplovat tvůj pas,
aniž by mu o tobě cokoli řekli.
To nás zarazilo.
Mají tu hamburgery?
Sam, jeho přítelkyně pomalu ještě pod zákonem,
má za prastrýčka bývalého guatemalského generálního prokurátora?
Za vlády jednoho z nejzkorumpovanějších režimů, které ta země kdy zažila? Fakt?
To mě zarazilo a řekl jsem si:
„Co to má sakra znamenat?“
John McAfee je hledaný muž.
Hon na McAfeeho je nyní v plném proudu. Dobré ráno, Marlo.
Někdejší zlatý hoch Silicon Valley
se nyní skrývá kdesi ve Střední Americe.
Džungle je neuvěřitelná. Je to kouzelné království.
A neřídí se pravidly vytvořenými lidmi.
Pravidla, kterými se řídí zbytek světa,
tady neplatí.
Místní spravedlnost je darwinovská.
Když se mě někdo ptá: „Myslíš, že toho souseda zabil?“,
odpovídám: „Nevím.“
Jeho verze příběhu je, že po něm jdou,
protože nezaplatil vládě.
Chtěli ho poškodit, zbavit se ho.
Ve tvém tajném telefonu máš na strýce číslo.
Ale můj tajný… Tak jo.
- To je on. Haló. - Jo.
Jo.
Jmenuju se John McAfee a jsem tu s vaší neteří Samanthou.
Snažím se tady ve Fronteras sehnat limuzínu,
co by nás svezla do města.
Moc děkuju. Ráno vám zavoláme.
Omlouvám se, že jsme rušili, příteli.
Tak dobře.
Děkuju. Nashle.
Vezměte si tašky, budeme tu nocovat.
- Udělals fotky? - Ano.
Aby nám orazítkovali pasy,
musíme se vydat na šestihodinovou cestu do Ciudad de Guatemala,
do středu státu, což je špatná zpráva.
Máme se setkat se Saminým strýčkem, který je velké zvíře,
a jestli se tam dostaneme
a promluvíme přímo s ním,
snad budeme moct všichni svobodně odjet domů, hlavně John.
Pak ale musím vymyslet, jak odsud.
Jo, ráno jsme vstali a natočili pár záběrů.
Dobře, jedeme.
Věřím, že Samin strýc je dost chytrý a má dost konexí na to,
aby nás k sobě bezpečně dopravil, a odtamtud snad budeme moct svobodně pryč.
Dobře, stop.
Zapomněls zapnout kameru.
Začněte znovu.
- Sakra. - Od zatleskání?
Po našem výletu do Belize jsme ve Fronteras v Guatemale.
Fakt pěkný rozhovor, na dvě kamery.
Bylo to po natočení reakcí tazatele,
výřezů, jak John odpovídá
nebo vrtí hlavou, prostě nějakých detailů.
Vážně?
A pak jsme se všichni shodli, že se musíme vyfotit.
Chtěli jsme rychle něco napsat na blog VICE.
JSME PRÁVĚ S JOHNEM MCAFEEM, CUCÁCI
Byl jsem nafrněný, že mám exkluzivitu.
Ať nám všichni políbí… Jo.
„Mám exkluzivitu, naserte si.
Jsme VICE. Budeme tu věčně.“
Jakmile ta fotka vyšla, začaly zvonit telefony.
Poslal jsem e-mail Jonathanovi a našemu PR týmu,
ať udělají fotku obrazovky, aby se nedala získat poloha.
Pracujeme pro digitální média,
a oni to nechápou.
Napsal jsem to velkýma.
A oni ji stejně zveřejnili.
Metadata dodávají souboru na autenticitě.
Ale jejich součástí je taky geografická poloha.
Na té fotce byla naše lokace.
Odkryli tak naše souřadnice GPS.
Hodně z nich píše:
„Poděkujte VICE, že s tou fotkou zveřejnili
i vaši lokaci GPS. Smůla.“
„Jen tak dál. Dobře pro vás.“
Je tu přistávací dráha, tři kilometry severozápadně.
Přímo tady.
Vypsali odměnu.
Dost na to, aby se vážně snažili mě najít.
Přijede někdo přátelský
a pak pár ne moc přátelských lidí.
Jestli ti první dorazí dřív, bude to fajn den.
Jinak to bude hodně blbý den. Takhle to je.
Co by to znamenalo?
Nevím. Mám na rukou deset prstů
a do večera jich možná bude míň.
…udělej snímek té fotky.
To nebylo normální.
- Nevypadá to mexicky. - To půjde.
Půjde? Můžu to oříznout.
Neuvěřitelné. Bláznivé. Jsem pod tou fotkou podepsaný.
Změň si jméno, kámo.
Takže teď se to vyvinulo takhle.
Jste taky v řiti. Víte, co bude, když vás chytí?
Jestli vás zatknou se mnou,
dost možná s vámi nebudou zacházet moc pěkně.
Mysleli jsme si, že jsme oba v pytli.
Sakra.
Sam se spojila se strýcem
a ten nám řekl, že se máme
co nejrychleji dostat do hlavního města.
Že pro nás pošle řidiče a že už je na cestě.
Strýc řekl prostě: „Jděte si sbalit.“
Nic víc. Zavolá nám. Jasné?
Jestli to zase nestihnete, nechám vás tady, jasný?
Máš sbaleno? Připravený vyrazit?
Není s vámi sranda jako předtím.
Jestli se to nezlepší, vysadím vás u cesty.
To snad ne.
Lidi říkají, že jim připomínám Jokera.
Joker mě vystihuje asi nejlíp.
Kdo byl Joker?
Tomu hajzlovi bylo všechno u prdele.
Myslíte, že to mám jinak?
Ne, lidi, nemám.
Budiž.
Před ostatními se tvářil, jako že je nepřemožitelný,
nedotknutelný.
Že se svět točí jen okolo něj.
Dokázal se rychle rozčílit.
Jednou jsme leželi v posteli
a on chtěl… Víte co.
Řekla jsem mu, že nechci.
A on mi začal nadávat a já jsem se tak naštvala.
Tak mě rozlítil, že jsem popadla jeho pistoli.
A řekla jsem mu, že ho zabiju, protože ho mám po krk.
Ale spoušť jsem nezmáčkla.
Jo, strašně mě naštval.
A on říkal: „Sam, klid. Dej mi tu pistoli.“
Chvílemi to bylo dost divoké.
CIUDAD DE GUATEMALA
John říká, že ho někdo chce zabít.
Jsme v hotelu Four Seasons nebo podobném luxusním zařízení.
Fakt pěkném.
Ty jsi dneska tomu chlapovi řekl, že jsi na útěku?
- Vážně? - Mléko?
Díky.
Do hotelu se přihlásil pod falešným jménem.
Ale potřeboval jejího strýce, bývalého generálního prokurátora.
Půjdu za ním ven, jo?
- Je tam? - Jo.
Dobře.
A tohle je John.
Potřebuji právníka.
A Sam mi řekla, že jste velmi schopný právník.
Tak jsme přišli za vámi.
Rád bych si vás najal, abyste mě zastupoval, prosím.
Dobře.
Víte, kdo jsem?
Ne, nevím.
Opravdu ne?
- To je ten, co vytvořil antivirus. - Aha.
Řekni mu to. Mluví anglicky.
Jsem ten muž z Belize, co ho chce vyslechnout policie.
Proč?
Protože můj soused byl… To je na dlouhé povídání, pane.
Sam vám vysvětlí… Všichni jsme přijeli společně.
Tenhle muž mě přijel natáčet…
John mu dal naše pasy
s tím, že dostaneme výjezdní razítko,
abychom mohli pryč.
Jsem se Samanthou rok a půl.
Je to pozoruhodná mladá žena.
Moc ji miluju a budeme se brát.
Takže teď budete mít v rodině potenciálního kriminálníka.
Za to se omlouvám. Vynasnažím se,
abych vám to vynahradil.
Dobře.
Půjdeme nahoru k…
John je nervózní.
Myslí si, že je snadný terč.
Radši si půjdu stoupnout ven.
A mění plán.
Rozhodlo se, že John uspořádá tiskovku,
na které oznámí,
že kvůli stíhání usiluje o guatemalský azyl.
Bojoval o život.
Byli jsme tam jako pojistka.
On to ví.
Šance, že si na něj políčí, když má vedle sebe filmový štáb,
byla takřka nulová.
Zaštiťoval se tiskem.
A možná chtěl taky zveřejnit svůj příběh.
Nebo si chtěl s médii hrát.
Mám to zdokumentovat,
takže s tebou musím být na každém kroku.
- Nebo to balím. - To je pravda.
Potřebuje nás. A my zas jeho.
Potřebujeme mít o čem točit. A on je dobrý materiál.
Myslel jsem, že všichni internetoví magnáti mají obrovský šatník.
Já ne.
Tohle netoč.
Má oblíbená část.
Chystám se zveřejnit veškeré pásky,
videa a kompletní dokumentaci dokládající korupci v Belize.
To je vše, co k tomu řeknu.
Co se děje?
Máš tam bandu fotografů.
Říkal jsem ti, kamaráde, ať se připravíš.
- Zůstaň se mnou. - Nechci spadnout… Drž mě.
- Dobře. - Jo?
- Už jsi to někdy viděla? - Ne, nikdy.
Takový je můj život v Americe, zlato.
Umím v tom chodit, uvidíš.
Pardon.
Připadám si jako umělec, od kterýho chce každej autogram.
To naprosto chápu.
V pořádku, pane? Dobře.
Milionář a zakladatel softwarové firmy McAfee se ukázal
po týdnech útěku před zákonem.
Je belizskými úřady stíhán z politických důvodů.
Zahájili proti němu politický proces
a byl nucen bránit svou integritu a život,
proto překročil hranice do Guatemaly, aby požádal o azyl.
- Jaké máte důkazy? - Dokumenty.
- Výhrůžky belizské vlády? - Ano.
Nyní se objevil v Ciudad de Guatemala a žádá o politický azyl.
Z Belize prý utekl kvůli štvavé kampani.
Musel jsem odjet, ale ten příběh musí na světlo.
Mám dokumenty, které dokazují
velkou míru korupce na všech úrovních belizské vlády.
Nyní jsem v bezpečí a mohu mluvit otevřeně.
Počínaje dnešní večerem budu psát na svůj blog WhoIsMcAfee.com,
kde o Belize odhalím pravdu. Děkuji mnohokrát.
Děkuju všem a ve čtvrtek, kdykoli bude čas,
vám rád zodpovím jakékoli dotazy.
A vám novinářům chci říct,
že jste mnohem zdvořilejší než novináři v USA.
Děkuju.
Moc rádo se stalo, pane. Na shledanou.
Dobře. Tak jo.
- Máme klíče? - Ne, musíš podepsat kreditku.
- Vaši kreditku. - Kreditku?
Co je to?
- Prsten, kámo. - Ukaž.
Takhle?
Pěknej.
S Robertem jsme si zašli na drink a probrat se hromadou…
Ani jsme neměli čas
zastavit se a zjistit, co všechno máme.
A pak jsem vyšel ven, uviděl Johna
a on řekl: „Dojdi pro kameru, chtějí mě zatknout.“
- Co se stalo? - Vyndej kameru.
Prý bys měl být v pohodě, jestli tady máš pas.
Pas má můj právník.
Ano, jeho pas má můj strýc.
Ne.
- Když ho má, tak není problém, ne? - Ne.
Můžu mu zavolat, ať je přiveze?
- Ne, strýc. - Nevolej.
- Ví, co dělá. - Dobře.
Potřebuju cigaretu. Můžeš natočit tady pány?
O co jde?
Pokouší se mě zatknout.
Tenhle mě obtěžoval…
Co ti řekl?
Zadržel mě.
Chtěl jsem si zakouřit. Dej mi prosím cigaretu.
Hlavně natoč je.
Nemůžeme jít… Nepřesuneme se do hotelu?
- Prosím? - Nejde to vyřešit v hotelu?
Hlavně natoč tohohle chlápka.
Kvůli nelegálnímu pobytu.
Je Američan. Jak ho chcete sebrat?
A tohohle muže.
- To je rozdíl? - Každý cizinec…
- Přijede strýc? - Ano, dorazí.
Přijede, věřte mi.
Až přijede, bude to vypadat jinak.
Můj strýc dorazí. Uvidíš, že odejdou.
Nemůžu se dočkat, až se zuju jako v Hollywoodu.
Federální armáda.
To jsou federálové?
Federální armáda.
- S federales si nechceme zahrávat. - Jo. Z federální jednotky.
Chlápci se samopaly
a zničehonic se tam objevila jejich obdoba FBI.
Byl tam Interpol, chlápek s vestou protidrogového.
Jo, zvrhlo se to.
Foukej sem.
…teď na to není vhodná doba.
Filmujeme, jak hraje na flétnu.
Bylo to bláznivý, protože tam…
Vypadalo to, že tam není nikdo,
kdo by byl ochotný tu situaci zklidnit.
Zavolali jsme strýčkovi Sam,
jehož jediná práce jako by sestávala z toho, že říkal: „Nerozumím.
Nevím. Nic nevím.“
Přitom, hele, kámo…
Jsi nejvýš postavený právník v zemi, udělej s tím něco.
Podívejte, jen plníme rozkazy shora.
Já vím.
Jak říkám, jde o to, že…
Půjdu s vámi.
Výborně. A ještě jednou, než půjdeme.
Co budeme dělat?
Nemějte starosti.
Kam mám jít?
Promluvíme s místopředsedou vlády.
Dobře?
Telésforo?
Kam tě vezou, Johne?
Můžou ho zabít?
Johne, kam jedeš?
Do lochu.
Kdy tě pustí?
Můžou ho zabít?
„Johne, kam jedeš?“
„Do lochu.“
Skvělá hláška. Byl jsem z ní nadšenej.
Ale bylo to…
Šílené. Nevěděli jsme, jestli nejsme další na řadě.
Řekl jsem si: „Půjdeme do lochu, dopřeju si masáž.
Trochu se prospím na podlaze,
ať vím…“ Prostě srát na to.
A telefon vyzváněl. Já ho nemínil zvedat.
„Panečku, dám si masáž.“
Telefon pořád zvonil.
Pořád a pořád asi minutu,
tak jsem to vzal a byl to Rocco s tím, že všechno ukradli.
Všechno z mého pokoje zmizelo.
Všechno. Počítač, oblečení, všechno.
Viděl jsem záznam.
Bezpečáci přešli halou ke mně do pokoje,
vešli dovnitř a s mými věcmi zas vyšli ven.
Všechny naše pokoje jsou asi napíchnuté.
Myslím, že mi odposlouchávají telefon,
internet se chová podivně, to samé můj e-mail.
Dole nás pořád sledují nějací divní chlápci.
Nevěděli jsme, jak špatné to může být.
Podle kolegů se do toho vložilo ministerstvo zahraničí.
Nevěděl jsem, komu věřit.
Co se tady děje, Rocco?
Snažíme se dostat z týhle zatracený země.
Nevíme, co je s Johnem.
Ale jak to, že nemůžeme prostě jít na ambasádu?
Můžeme, ale jakmile vyjdeme ven, asi nás seberou.
Sedí venku.
Kdo? Kdo tam sedí?
Zkurvený federales.
Říkám ti, že federales čekaj venku.
Jo.
Včera večer šel John ven a obklíčili ho.
Udělají nám to samé a jsme v prdeli.
- Nepřijdou do hotelu? - Nemůžou.
- Nemůžou? - Ne, tady jsme v bezpečí.
Připadáš si lapený jako pták v kleci?
Možná bychom měli…
být jako McAfee a zamaskovat se.
Jo, nebo vyjít ven a předstírat mrtvici.
A jsem si jistý… Určitě by tomu uvěřili.
Určitě je dokážeme oklamat.
V nejlepším případě
se tu McAfee aspoň na pár týdnů nebo i déle zasekne
kvůli nevyjasněné deportaci.
Ale s čím jsme nepočítali…
Podnikatele ze Silicon Valley Johna McAfeeho odváží sanitka
s podezřením na infarkt.
Následuje mimořádná scéna.
Kamery ho stíhají po hlavním městě Guatemaly
až na JIP.
Musím se postarat o pacienta!
Propásli jsme, když ten infarkt měl.
Dostal se díky tomu do sanitky a do nemocnice,
kde měl šanci,
že ho zachrání nějaké kouzlo nebo úplatek
někomu v Guatemale, kdo si říká:
„Podle mě by McAfeeho měli pustit a poslat zpátky do USA.
To je dobrý nápad.“
John McAfee vytáhl všechny trumfy, aby se vrátil zpět do Států,
a že jich v rukávu měl.
Jakmile přistál v Miami,
nechal se taxíkem odvézt na South Beach, do věhlasného centra nočního života,
a ubytoval se v secesním hotelu přímo na Ocean Drive.
Jsem unavený. Vyčerpaný.
Společnost nás z toho tak trochu vyšoupla.
VICE nám zavřela kohoutky.
Počítám den po dni a říkám si, kolik jsem vydělal.
Promýšlím, kolik si za to řeknu.
Můžu se zeptat na jedno?
Tu poslední noc tam
mi došlo, že je to poslední možnost se ho zeptat.
V noc vraždy…
Jak na tu noc vzpomíná?
- Haló? - Ahoj, Johne.
- Ano, jak se máš? - Tady Rocco. Dobře.
Jen jsem se chtěl zeptat.
Jeff mi pořád píše a chce, abych…
Počkej, kdo je Jeff?
Tvůj soused.
Víš, on tu noc vraždy řekl,
že jsi… Promiň. Ne v noc vraždy,
ale tu noc, kdy ti otrávili psy,
jsi střílel do vzduchu
a křičel: „Já toho zmrda zabiju.“
To je přesná citace.
Říká, že to je fakt. Co ty na to?
Zavěsil.
Částečně jsem věřila,
že s ním můžu mít normální život.
Proto jsem s ním zůstávala
a tím vším procházela s ním.
Řekli byste, že když vás někdo miluje, neublíží vám.
Ale s ním to byly vesměs jen lži a falešné naděje.
Víte? Ale pořád mi na něm záleží, protože…
Byl důležitá součást mého života.
Nikdy mě ani na vteřinu nenapadlo, že to neodvysílají.
Dokončil jsem to. Předal.
A den před tiskovkou se rozhodli to nevysílat.
Byla to kravina.
Nejen, že jsem byl všem pro smích,
protože společnost odmítla odvysílat mou práci po tom, co si ji vyžádali.
Ale ještě k tomu…
Neměl jsem lidem co říct.
Volal mi právník Faullových rodičů:
„Kde máte ten příběh? Máte na rukou krev.
Pomohl jste utéct vrahovi.“
Byla to jízda. Super.
Byla to…
Byla to nejlepší doba mé kariéry.
Takže mně se ten záznam líbí moc.
Udělám ještě kafe.
Ještě přijdu.
O PĚT LET POZDĚJI
Vždycky jsem měl rád kvalitní příběhy.
Máte-li fascinující příběh, chci ho slyšet.
Jmenuji se Alex Cody Foster a jsem ghostwriter.
Jsme spisovatelé ve stínu,
kteří anonymně píší knihy pro celebrity, politiky, rockové hvězdy…
Pro všechny, kteří nemají čas
nebo dost talentu, aby si je napsali sami.
To je moje práce.
Bylo asi osm ráno
a dokud si ráno nedám kafe, jsem jako mátoha.
Strašně jsem se na něj těšil, když v tom mi zazvonil telefon.
„Zdravím, Alexi, tady John McAfee.“
Udělal jsem…
„Haló.“ A on řekl:
„Jimmy mi o tobě hodně vyprávěl,
rád bych, abys přiletěl.
Chci tě vidět.“
Já na to: „Dobře, uvidíme se v pondělí.“
A zavěsil.
Nechápal jsem, co to mělo být.
John se stal po tom, co v roce 2012 uprchl z Guatemaly,
ještě populárnějším než kdy dřív.
John McAfee, expert na kyberbezpečnost,
zakladatel a tvůrce známého antivirového programu McAfee.
A nyní možná také prezidentský kandidát roku 2016 za Libertariánskou stranu.
Devadesát procent americké populace by v kybernetické válce s Čínou zahynulo.
Řekněte, kdo z dnešních kandidátů to dokáže vyřešit?
Odjel jste do Belize.
Byl jste podezřelým v případě vraždy souseda.
Technicky jste stále uprchlík,
i když se zdá, že nemají moc zájem vás sebrat.
Tou dobou rodina Grega Faulla tahala Johna
po amerických soudech
a požadovala 25 milionů za to, že způsobil jeho smrt.
Možná měl na tom, co se stalo Faullovi, svůj podíl.
Možná je v tom příběhu víc.
Já jsem o něj moc stál, chtěl jsem pravdu. Vážně.
Jo. Bratři Coinovi
John si svůj nově získaný pochybný věhlas užíval.
Hej, Johne, jak dostanu ten virus z počítače, kámo?
Co víš o ulici?
Co víš o Belize?
Vyprávěj, jak jsi předstíral infarkt
Aby ses zbavil poldů
Přijel jsem pozdě.
Ukázali mi pokoj.
Pomalu všechny zvuky v domě utichly, všichni odešli do svých pokojů.
Nakonec jsem v obýváku zůstal sám.
Slyšel jsem, jak se otevřely dveře na druhé straně sídla.
A něco mi říkalo, že to je John.
Uviděl mě a udělal tohle.
Byl v županu.
Ukázal na mě a řekl: „Ty jsi ten spisovatel.“
A já: „Ty musíš být John.“
On na to: „Ano, pane, to jsem. Co piješ?“
Řekl jsem, že dvanáctiletou skotskou.
„Aha.“
A já: „Dáš si taky?“
On na to: „Ano, rád.“
Posadil se.
Zeptal jsem se ho na Belize.
A on byl velice vstřícný, všechno mi řekl.
Řekl mi i to, co se veřejně nevědělo.
Lidi si mysleli, že ví, co se stalo.
John byl ale ještě o deset kroků dál než oni.
Odposlouchával lidem telefony, sledoval jejich počítače.
Do konce května
jsem sledoval každý vládní počítač.
Jsem ve vaší kanceláři. Slyším každé vaše slovo.
Nepředpokládali… Zapomněli, s kým mají tu čest.
Dostanu se k vám do počítače a zavařím vám.
A to jsem taky udělal.
Počítačový expert John McAfee v Kalifornii
shromažďoval informace z celého světa kvůli
škodám napáchaným virem Michelangelo.
Zjistíte, že kvůli dalším hackerům virus zmutoval.
Stalo se to se všemi variantami viru, jež jsme našli.
John mi řekl, že vytvořil program,
který mu umožnil špehovat všechny na planetě.
Na počátku stvořil Bůh nebe a zemi.
CIA, FBI, KGB, NSA,
dokonce i Bílý dům.
Každého.
John měl přístup k informacím doslova na každého na světě.
V těch materiálech se neustále objevuje jméno Hillary Clintonové.
Pořád vyskakuje.
To nebudu komentovat.
Tak jo. Chápu.
To nebudu komentovat.
Bylo mi řečeno,
že se ho snaží dostat jistí vlivní lidé,
že ho chtějí zatknout.
Ne kvůli smrti Grega Faulla,
ale kvůli všem těm informacím, kterými disponoval.
Neví to nikdo kromě mě, protože já je odposlouchával.
…ukládá miliony dolarů ročně do amerických a švýcarských bank,
a nejen to, je to brutální zločinec.
Má poměr se sestrou, a to je vládou placený člověk.
Stal jsem se vážnou hrozbou.
Tehdy se rozhodli, že mě musí umlčet.
Takže si myslel, že se proti němu spikli.
Podle Johna po něm šel kartel.
Chodím ozbrojený, protože skutečně věřím,
že mě chce zabít kartel Sinaloa.
Největší kartel na světě. Nejmocnější organizace planety.
Když mám sex, dělám to se zbraní v ruce.
Držím v ruce zbraň, i když se sprchuju.
Protože mám všechna ta data.
Napíchl jsem se do počítače všem ministrům…
- Vypínám se. - Proč?
Zvláštní žádost.
Můžete v tom filmu…
Vím, že mluvím o kartelu
a o Clintonových a tak dál.
Můžete to udělat tak, abych to netvrdil nijak autoritativně
jako fakt, aby mě nezlikvidovali?
Jedno vím jistě. S kartelem není radno si zahrávat.
NEBEZPEČÍ VSTUP ZAKÁZÁN
Po filmování s Johnem jsem podal výpověď.
Stáhl jsem do ústraní.
Je mi přes padesát.
Jsem vidlák.
Přál jsem si malou pramici s motorem a farmu.
Myslel jsem, že je po všem.
Ale v lednu napsal na Twitter, že po něm jde finanční úřad.
Deset let daně neplatím.
Už je nikdy platit nehodlám.
Ani bych neměl, stejně jako nikdo v Americe.
I kdybych měl utíkat celý život, nic ze mě nedostanou.
Ještě mi nic neřekl.
To je kurva dlouhej příběh, nebudeš tomu věřit.
Je to nejlepší historka ze všech, Roberte.
Doopravdy, tomu neuvěříš.
Hackoval belizskou armádu,
nainstaloval jim do počítačů keylogger,
takže vůbec nechápu, proč doopravdy utíká.
Ale zjevně je to dost na to, abyste se rychle zalarmovali.
Pak jsem navrhl, že navážeme.
„Zase jsi na útěku. Jsem k dispozici.“
A on na to: „Tak jo, přijeď.“
LEDEN 2019
Náš právník všechno prošel a tvrdí,
že mě vláda pronásleduje nezákonně.
A že bych ji měl zažalovat.
Ale to neuděláme. Není to můj styl.
Můj styl je prostě odejít
někam na bezpečné místo s internetem
a rozdrtit svého protivníka na padrť.
Ale v mé pozici si nemůžu dovolit vstoupit na žádné suverénní území,
které by mě mohlo vydat do Spojených Států.
S tím musíme pracovat.
Půjdu do lochu a řeknou, že bych jim frnknul,
což je fakt.
Útěky jsou moje specialita.
A teď začínáš novou životní etapu.
To vskutku ano.
A kdo ví, co přinese.
Když máte na účtu takové sumy.
Topili se v penězích.
Milion dvě stě tisíc dolarů. Ano?
- Správně. - Moc děkuji.
- Rádo se stalo. - Na shledanou.
Tak teď máme z čeho žít.
- Jen se musíme rychle zdejchnout. - Jo.
Potřebujete ji okamžitě?
Ano, madam, bohužel okamžitě.
Je úchvatná. Kdo je ten muž?
- Počkejte. - Líbí se mi.
- Vypadá parádně. - Jo, tahle je lepší.
Jste bavič?
Ne, madam.
Pracuju hodně pro lidi z Broadwaye.
Opravdu?
- Vy jste… - Asi jste mě viděla v telce.
Jo, jste mi povědomý.
John McAfee. Vygooglete si mě.
Dobře, kouknu se.
Jak že se jmenujete? McAfee?
McAfee. M-C-A-F-E-E.
Vy jste McAfee?
Jsem. Ano, madam.
A nakupuju u vás v obchodě.
- No tohle… - Využívám vás k… ochraně…
Máte můj antivirus. Vy a úplně každý.
- To jste vy? - Ano. Co myslíte?
- Jsem k nepoznání? - Líbí se mi.
Jo, určitě.
Už to chápu. Budete v Utajeném šéfovi?
- Cože? - Utajený šéf?
Ne, tohle bude mnohem horší.
Budete vyprávět, že jsem u vás byl.
Slibuju vám, že tak za týden to řeknete.
Nebudete mít trable, že ne?
Já mám trable pořád, panečku…
Každému vykládá, kdo je.
„Jsem John McAfee, možná mě znáte.“
„Neříkejte policii, že je tu McAfee.“
- Tahle se mi líbí. - Mně taky.
- Zastřihnete mi ofinu? - Jo.
Ještě pořádný brejle a bude to.
- Ahoj. - Čau.
No vida. Jsou na prodej?
Ne, to jsou moje Prady.
- Odkud je máte? - Mají je všude.
- Kolik stojí? - Asi tři sta babek.
Dám vám za ně pět.
- Dobře. - Platí.
- Tohle ale nemůžete zveřejnit. - Nic s tím dělat nebudu.
- Nedávejte to na Twitter. - Ne.
Nemám ho. Ani Facebook.
- Nikdo nesmí vědět, jak vypadám. - Ještě jednu.
- Na shledanou. - Díky. Nashle.
- Pěkný den. - Na shledanou.
Je to čím dál bláznivější.
Všeho se zbavil.
Veškerý majetek převedl.
Prodal auta i dům.
Jo, sbalil se a odjel.
Dobrej účes.
- Jo, pěknej. Už mi to roste roky. - Nádhera.
Přišel mi hodně zábavný.
Myslel jsem, že bude sranda.
Nevěděl jsem, kam jedeme.
Říkal, že do Nového Skotska.
Pak utrousil, že vlastní jachtu,
kterou koupil od Vlka z Wall Streetu.
Tohle je perfektní.
Ne, zlato. Tahle je naše. Promiň.
Pěkná. Moc pěkná. Spokojený?
Jo, to bych řekl. Není to zlý.
Janice. Janice je Johnova nová žena.
Zamiloval se do ní, když dorazil do Miami.
Hned po Guatemale. Ten samý den.
S Johnem jsme se seznámili v Miami.
Pracovala jsem tam jako prostitutka.
Předtím už jsem to dělala deset let.
Dostala jsem se do bodu, kdy jsem toho měla po krk.
Bylo mi zle z toho, co dělám.
Unavovalo mě, že to nikam nevede.
Byla to láska na první pohled…
Ne, nebyla. Ani omylem.
Miluju tě, zlato, ale nebyla to láska na první pohled.
Takže když jsme se poznali, strávila jsem s ním noc.
Viděla jsem v tom šanci.
Ne ho nějak podvést.
Viděla jsem,
že když budu dost okouzlující a zábavná
nebo když tomu bude jen trochu věřit,
možná mě čeká jiná budoucnost než moje současné povolání.
Viděla jsem člověka, který by mi s tím mohl pomoct.
Takže jo, začalo to být…
Bylo mi jasné, že je to vážné,
nebo spíš
měla jsem přesnou představu o tom, do čeho jdu,
když s ním zůstanu.
- Hej, lidi. - Co je?
Přinesete nejdřív zbraně? Děkuju.
Tady je skříň na zbraně.
Je tu teď spousta místa. Ukážu vám to.
Mně ji dej do obýváku. Je napravo.
Dobře. Ukážu ti zbytek lodi.
Ano, pane.
Říkal, ať vyplujeme.
Šňůry na levobok.
Takže to riskneš a opustíš národní vody.
Vezeme zbraně. Nebudeme snadná oběť.
Jen sama loď má osm vrstev skelné vaty
a tři Kevlaru,
takže trup je prakticky neprůstřelný.
Míříme na Bahamy.
Poplujeme Floridským průlivem podobně, jak to dělával Hemingway.
MIAMI - BAHAMY
BAHAMY
A jakmile jsme dorazili, nastal problém.
Tenhle pán je z imigračního.
Tihle jsou celníci a toto je policista.
Vysvětlím vám, kdo jsem. Jsem John McAfee.
A všichni moji zaměstnanci pracovali u zvláštních vojenských jednotek.
John si musí zaregistrovat zbraně.
Přivezl jich asi o sedmnáct kousků navíc.
Máte povoleny tři zbraně a 250 nábojů.
Dobře.
Musíme vybrat tři.
Musím být ozbrojený.
Udělejte registraci.
A pak nastalo šílenství.
Musíme odsud zmizet, lidi.
Omlouvám se. Honí nás padouši, jasné?
Kde je vodka pane?
Je to otázka života a smrti.
Okamžitě odplout.
- To bylo náhlé. - Ano.
Víš co? Nehodlám nic riskovat.
Jdu zpátky dovnitř.
Jsme tak… Bože.
Načítá se to.
Bylo to hodně náročné.
Víc než sedmdesátiletý chlápek zase na útěku.
Janice byla daleko od svých dětí,
nevěděla, kdy se vrátí.
Nikdo se v tom novém životě nezabydlel.
Bylo to zlé, ale aspoň měli okolo oceán.
Byli svobodní.
Měli loď. Jeden druhého.
Láska je, když na sebe dočista zapomenete.
Tak, že si ani nejste vědomi své existence.
A jediná existence je existence toho, koho milujete.
Co víc chtít?
- Děkuju. - A konec.
Než jsem potkala Johna, bydlela jsem se svým pasákem po hotelech.
Všechno bylo fajn až asi do dubna, kdy jsme se šíleně pohádali.
A já samozřejmě, jak jsem zvyklá, zavolala svýmu pasákovi.
To bylo jediný, co jsem znala.
Když jsem mu zavolala, řekl:
„Znám někoho, kdo by tě mohl navštívit.“
A tak ten pán přijel.
Řekl mi, že zastupuje kartel
a že má za úkol Johna sebrat.
Měla jsem děsný strach.
A pamatuju si, jak mluvil o tom, co mají v plánu,
že ho otráví nebo že jim nechám přidělat náš klíč.
Řekla jsem, že to neudělám.
A jeden z těch pasáků na to: „Hele, řekni jí, že ji oddělám.
Ta mrcha je mrtvá. I její rodina.“
A myslel to vážně.
Neříkali, proč ho chtějí dostat?
Měl informace o nekalé činnosti,
do které byla zapletena vláda Belize,
a byli v tom namočení i vysoce postavení politici USA,
z naší vlády.
Takže proč by chtěli tajit věci jako
pašování lidí, drog, praní špinavých peněz
a všechny tyhle zločiny.
Dali mi nějaký jed.
Nevím, co to bylo, byla to taková šedivá zrnka.
Měla jsem mu uvařit večeři a dát to do ní.
Vzhledem k situaci
jsem jim nemohla říct, že to neudělám, zabili by mě.
Pamatuju si, jak to držím v ruce.
Vlastně jsem to měla v kapse, aby to nenašel.
Vytáhla jsem to, když jsem vařila, a koukla na to.
Řekla jsem si, že to neudělám, a hodila to do koše.
A pytel jsem zavázala a vynesla do haly.
John ví, že se tohle stává, a tak nějak
to vím i já.
Ale leda ve filmu.
Na takový věci koukám v telce.
V reálným životě se nedějou.
Jistěže je hrozba. Jistěže po něm jdou.
Jistěže ho chtějí umlčet a poškodit.
Jistěže z něj chtějí udělat blázna a paranoika.
Ale lidé po něm fakt jdou.
Jednou jsem to zažila.
Takže vím určitě, že to tak je a že ho chtějí umlčet.
Všechny vztahy jsou podivné, ale oni byli šťastní. Opravdu.
Byla to sranda. Kamery. Vzrušení.
Románek, alkohol, sex.
Na té lodi se hrozně chlastalo.
Už jsem na to zapomněl.
Teklo tam víc alkoholu než vody.
A všichni si nalévali cokoli našli
do čehokoli.
A těch drog.
Ta věc, co vypadala jak sůl do koupele, z vás udělá totálního magora.
Je to jako desetkrát silnější amfetamin.
Zesílí to vaši psychózu nebo paranoii.
A John si dopřával.
Měl jsem fakt nahnáno.
John byl na sračku.
Ochranka spala schoulená v koutě s bouchačkou v ruce.
A nemířili na mě.
Věděli, že jestli budou potíže,
začnou v pokoji Johna a Janice.
Ale jde o to, že náš hostitel se prostě zbláznil.
Střílel na lodi.
A děsil lidi, protože nikomu neřekl,
že bude na lodi střílet.
A pak to začalo být fakt zlý.
Lidi byli paranoidní,
mysleli si, že jsou na lodi nějací zloduši.
Myslíš, že se tam dá schovat?
Jestli se tam někdo schoval,
tak to musel bejt pěknej blb.
To budou asi krysy, víš?
Je to moc často.
Nevěděla jsem ani, že je tam úložný prostor,
natož dveře vedoucí kamsi,
takže s dovolením.
Pak vyšli a začali střílet,
a že prý se jim někdo schovává v posteli.
Mám tě.
Na dně je poklop.
- Sakra. - Skoro.
- Co že tam je? - Vem baterku.
Co to sakra je?
To vede do strojovny?
Ne, nevíme…
Pro diváky.
Tohle se stává, když koupíte loď
a nevyklidíte ji.
Mám ti držet baterku?
Proto jsem ji nechtěl.
- Děkuju. - Jsi v pořádku?
Jsme v pohodě.
Pardon.
Musel jsem kamery odložit. Zastřelila by mě.
To je Robert, dobrý.
Mám ho střelit?
Já bych to teď fakt udělal, protože vážně…
Teď jsem s ním nahoře hodinu mluvil.
Ano? Kam? Do nohy?
- Do ptáka. - Do ptáka ho nestřelím.
Mohl by vykrvácet. Jsme na lodi. Střelím do palce.
Neviděla jsem, jak ho někomu ustřelí.
Johne, to není pěkný.
To mi stačilo.
Tohle si líbit nenechám. Seru na to.
Mě nikdo střílet nebude.
Půjdu na vzduch.
Prostě nechci umřít.
Jo.
Kurva.
Naskočil jsem do taxíka a řekl, ať mě odveze na letiště.
Tehdy mi došlo, že John možná je schopný vraždy.
Blázen, psychopat, paranoik, drogami vyšinutý milionář.
Říkejte mi, jak chcete.
Nemá smysl se tomu vyhýbat.
Teď musíš říct pravdu.
Jsem Darryl Williams. Jsem Johnův bratranec
a oba pocházíme ze stejné oblasti,
z Forest of Dean v Gloucestershire.
John jako hodně mladý odjel do USA.
Já se v roce 1986 přestěhoval do Kalifornie,
kde bydlela moje sestřenice.
Ptal jsem se, jestli neviděla Johna,
a ona, že prý pracuje na něčem,
čemu se říká antivirus nebo co.
Počítačový virus je program s cílem. Tím cílem je přežít.
Vydělal si slušné peníze.
V té doby byl už John dvacet let čistý od drog a alkoholu.
I když rád žil v ústraní,
vždycky chtěl být někdo.
VZTAHOVÁ JÓGA S JOHNEM MCAFEEM
Dělal jógu.
Máte rodinu, přátele, lidi kolem
a ani vám nedojde, že jste osamělí.
Začnete se točit v kruhu a co se vyjeví? Pravda o vás.
To, co jste se snažili ustavičnou činností skrýt.
Viděl jsem na vlastní oči, jak ho lidé uctívají.
Ale brzy ho to omrzelo jako všechno.
S dostatkem peněz
jste si v Belize koupili všechno a všechny.
Pro Johna perfektní společnost.
Když máte peníze, nemůže se tu nic pokazit.
Vždycky někam vtrhnul jako smršť
a začal rozdávat věci.
Zbraně, počítače a lodě policii.
Je vždycky dobré mít policii na své straně.
Děkuju. Jak se dnes máte?
- Dobře. Co vy? - Výborně.
- Bezva. - Děkuju.
Takové to bylo místo.
A na tom ostrově se vraždilo.
Nebylo to tam dvakrát bezpečné.
Asi dvě stě metrů směrem k pláži bydlel Greg Faull.
Jednou jsem šel s Gregem na pivo.
Byl z Miami.
Měl myslím bar v jednom z těch měst s univerzitním fotbalovým týmem.
Nevypadal jako špatný chlap.
Ale měl problém s Johnovými psy.
A ten problém byl papoušek na jeho rameni.
Jako by ho tam měl přilepeného.
Nikam se bez něj nehnul.
Když na pláži pobíhá deset psů,
těžko tam s papouškem na rameni projdete.
Pattie! Tady je moje…
To je šílený. Psi po těch ptácích jdou.
Psi v té tajemné vraždě možná sehráli ústřední roli.
Důstojníci říkají, že jejich agresivní chování bylo mezi McAfeem
a jeho sousedem Gregem Faullem, který tam žil, častým zdrojem třenic.
Minulý pátek McAfee řekl policii, že mu někdo otrávil čtyři psy,
a on je musel utratit, aby je zbavil trápení.
Dva dny nato Grega Faulla někdo střelil do hlavy.
Když někdo říká, že vám otráví psy,
a den nato je najdete otrávené,
podle mě by v takové chvíli
hodně lidí chtělo vraždit.
Několik jeho psů zabili, na pozemku vzadu je velká jáma…
PSŮ SI NEVŠÍMEJTE POZOR NA PÁNA
…kde jsou ti psi pohřbení.
Pořád je cítit hnilobný pach mrtvých zvířat.
Většina lidí by to neudělala,
protože jim hrozí, že půjdou do vězení.
Ale někdo na severním pobřeží Belize,
kde kolem není žádná policie
a pachatel je 200 metrů od vás,
by v tom možná viděl příležitost.
Ale jak říkám, v té době, kdy k té vraždě došlo,
žil John už v jiném vesmíru.
Do jeho života se vrátil alkohol.
Drogy.
Sám jsem si ty věci zkusil
a je důvod, proč se jim říká látky ovlivňující mysl.
Děláte pak věci, které byste normálně neudělali.
Vše, co usnadňuje přístup k pravdě, je pozitivní.
Ale budete to vnímat jako pozitivní?
Asi ne.
Pravda ubližuje všem.
Všichni máme co skrývat. Všichni.
Ještě jsem nepotkal nikoho, kdo by neměl tajemství.
Byl to silně emocionálně narušený člověk.
Dobře to skrýval.
Proto mi nikdy nedovolil mluvit o své dceři. Nikdy.
Opustil ji.
Přestal jí být tátou.
Myslím, že mi nikdy nedovolil o ní mluvit,
protože se za to velmi styděl.
Přenesl se přes to, to narcisté dělávají.
Dokážou pravdu pohřbít v propasti své mysli.
A nikdy ji už neotevřou. Nepodívají se jí do očí.
Tohle mu šlo velice dobře.
Myslím, že to pramení z jeho dětství.
Jeho otec tam nebyl, spáchal sebevraždu,
když bylo Johnovi sedmnáct.
Jeho otec byl údajně násilník.
Johnovu mámu mlátil
a on byl u toho a díval se na to.
V průběhu celého dospívání
se musel dívat, jak ji mlátí.
Opravdu chci změnit svět.
Chci, aby moje děti a vnoučata a vaše děti
žily v lepším světě než my.
Kde bude trocha lásky.
A víc lidskosti než ve světě, v němž jsem vyrůstal já,
s otcem, který mi zlomil ruce
a nesnesitelným způsobem týral jak mě,
tak mou matku.
Do té míry, že jsem s tím něco udělal.
Na to si nevzpomínám. Nepamatuju si, že by to řekl.
Pane jo.
„Do té míry, že jsem s tím něco udělal.“
Přijde mi to jako přiznání.
Jestli jsem z desetiny ten, kterého najdou,
muž, který vraždí sousedy
a zabíjí vysoké činitele cizích zemí.
Jestli jsem jen z poloviny ten muž, chcete si se mnou zahrávat?
Začal jsem spřádat hypotézu.
Jednoho dne jsem ji předložil Jimmymu.
Byl to Johnův hlavní poradce.
Zeptal jsem se ho na Johnova tátu.
Zeptal se: „Co je s ním?“
Řekl jsem: „Mám divný pocit, že ho John možná zastřelil.“
A Jimmy se na mě podíval, měl takový šílený pohled.
A řekl…
„Jak jsi to sakra věděl?“
A já: „Nevěděl, ale teď už to vím.“
John se mu prý svěřil,
že jako náctiletý zabil svého otce.
A udělal to tak, aby to vypadalo jako sebevražda.
Je to nebezpečný muž a ublížil mnoha lidem.
Hromada dat.
Tady to je.
Možná je blázen, možná ne. Zjistíme to.
Sakra.
Nejsem si jistý, o co jde.
…krátké momenty pravdy.
Připadalo mi to šílené.
Kdo je tam, Roberte?
Ale nepříslušelo mi ho soudit.
To bereme. Chceš realitu?
Všichni máme své démony.
Vyhoď ten mobil z okna.
Než mi bylo patnáct, už jsem byl pěkný sígr.
Vykopli mě ze všech škol.
Sakra.
A pak mi někdo řekl, že hezky fotím.
To mi stačilo.
Půjdu s nimi. Nebudu tu sedět jako živý terč,
to je jasné.
Posílali nás do nejhoršího pekla.
Do Sarajeva, Čečenska,
Afghánistánu,
Sýrie, Kosova
a tak dále.
Po třiceti letech práce válečného fotografa jsem toho musel nechat.
A pak jsem potkal Johna.
Když jsem ho začal filmovat,
řekl: „Takhle blízko se ke mně nedostaneš.“
- Jestli to chceš říct, jsi… - Nic jsem neřekl.
Pak budeš stejný jako všichni ti ostatní pitomci,
co se mnou dělali rozhovory,
a udělají si vlastní debilní závěry o životě, který nezažili.
Ale to byl teprve začátek. Pak jsem viděl šílenství.
A neměl jsem žádné rozhovory. Neměl jsem žádné otázky.
Krucinál.
Byli jsme blízko,
potřeboval jsem se co nejdřív vrátit.
KVĚTEN 2019
BAHAMY GEORGE TOWN
Kam teď jedeme, na loď?
Zkouška.
Pohyb.
Strašně mi natekla noha.
Čau, kamaráde. Jak je?
Ráda tě vidím.
Ahoj!
- Čau, Roberte. - Ahoj, Janice.
Dej pryč tu kameru a pojď na mou hruď.
Pro tři z vás jsou ložnice a tři pokoje jsou tady v hotelu.
Měli bychom se všichni vejít.
Je nás šest?
- Sedm. - Sedm.
- Ty můžeš spát na podlaze. - V pohodě.
Šlo nám to spolu. Udělali jsme super věci.
- A pořád jsme mohli. - Jo.
Uděláme pár úvodních záběrů před lodí.
Ale nevíte, co se semele.
Nahráváš nás?
Ne. Mikrofon je vypnutý.
Dobře, děkuju.
Někdy si coby novinář připadám jako potrava pro žraloky.
Špatný věci se dějou.
Amen.
Jdeme na to. Oběd! Jo!
Žádný rozdíl.
- Žádný rozdíl? - Vůbec žádný.
Počkej. Tak jo.
Jmenuju se John McAfee.
Mám jeden ze svých tradičních převleků,
kdy si na sebe vezmu masku nebo něco takového.
Jsem v přestrojení,
nevypadám jako já, ale překvapím vás. Jsem to já.
Voilà.
Sepsal jsem si pár otázek, podle kterých pojedu…
Chtěl jsem tam mít oblíbený citát z Bible.
Na počátku Bůh stvořil nebe a zemi.
První milion dolarů.
Kdy jsi vydělal svůj první milion?
Sakra, to netuším.
První práce.
Myslím, že jsem sekal trávu. Ne, hrabal sníh.
Lidi na mě tlačili,
že se musím zeptat na tohle a tamto.
„Zeptej se na jeho tátu.“
„Zeptej se na to a ono.“
Kdyby mi chtěl vyprávět o tátovi, udělal by to.
Až mi bude chtít říct o své dceři, udělá to.
Protože ten příběh byl o útěku před vládou.
Když jsem Johna viděl naposled,
řekl mi, že po něm jde mexický kartel.
Měl kolem sebe víc ozbrojenou ochranku.
Ale nevypadal, že má strach.
Prostě chtěl být filmovaný.
- Jsou ostatní ze záběru? - Ano.
John řekl: „Natočíme pořad, kde budu jen mluvit.“
Tak řekni, až budu moct.
A začal mezi místními dělat nábor do ochranky.
Tohle je plně automatická zbraň, že jo?
Jak s ní můžeš jen tak chodit?
- Bacha, kam s ní míříš. - Omlouvám se.
Spy není v kriminálních kruzích žádný nováček.
Postřelili ho. Kolikrát?
- Třikrát. - Třikrát. Ukazoval nám jizvy.
Bodli ho do pravého oka, takže o něj přišel.
Kolikrát tě zatkli?
Mě určitě víckrát.
- Nespočítám to, ale párkrát jo. - Neumí počítat.
Ale pokaždé jsem byl nevinný.
Jamey je velice slušný člověk,
ale podle jeho tetování na krku a dalšího
má za sebou evidentně zajímavou minulost.
Nikdy mi ji neprozradil.
Žil jsem několik životů, dál bych to nerozebíral.
Vždycky říkal, že jeho život je v nebezpečí, že mu něco hrozí.
Že by ho mohli dostat.
Tím myslíte koho?
No, myslím… Vlastně nevím.
Z toho, co jsem vyrozuměl,
tak kartely, tajní agenti, CIA.
Ať už to byl kdokoli, říkal, že po něm jdou.
Já nevěděl.
Moje žena se sice směje a je milá,
ale klidně by mi mohla držet nůž na krku. To se stalo.
Se mnou teda ne.
- Cože? - Nikdy jsem ti nedržela nůž na krku.
- Jasně. - Proto teď máme rozbroje.
- Nepleť si mě s bejvalou. - Jsem starý.
Jak si mám sakra všechny…
- Poslouchej. - …ty ženský pamatovat?
Mě by sis mě pamatovat,
protože já jsem ta jediná. Jasný?
A pak jsme prohlíželi domy. Chtěl tam jeden koupit.
Dobré ráno. John McAfee. Těší mě.
Ráda vás poznávám.
Půjdeme nahoru?
Nebojte, jen o mně točí dokument.
Pojďme dovnitř.
Nabízeli nám 1 790 000 dolarů.
To se v téhle branži asi stává často.
To ano.
A…
- Pěkná pláž. - Dobře.
Hlavní ložnice je nahoře?
Řekla bych, že hlavní, protože je to samostatná jednotka.
Dobře.
Mně přijde krásný.
Dobře. Rád bych vám zaplatil plnou cenu.
Čtvrt milionu.
Budu rok a půl platit úrok 5 000 $ měsíčně
a zbytek po 18 měsících.
Dobře. Je váš.
- To zní jako férová nabídka. - Dobře.
- Děkuju. - Není zač.
- Děkuju, slečno Judy. - Těšilo mě. Na shledanou.
Děkuju.
A pak byla večeře v nějakém grilu přes ulici
a ráno…
To jsi mohl točit.
Točil jsem, ale s vypnutým zvukem.
Dobře. Co se děje?
Jo.
Odplouváme.
Doneslo se mi, že na mě vymýšlejí falešná obvinění z vyděračství,
praní špinavých peněz, vraždy… Vyber si.
Je to pořád kvůli Belize?
- Cože? - Je to z Belize, nebo něco nového?
Ne, tohle je všechno z USA.
Je to vážné. Moc vážné.
Takže dojde na vojenskou intervenci.
Na to fakt nemám čas ani tomu nezabráním.
To je fakt.
Dobře.
Pojďte. Ano, pojďte sem s tím.
Na tuhle stranu. Jo?
Napadlo vás někdy: „To je kravina. Nikdo po nás nejde“?
Ano.
Jakmile vyplujeme, budeme v pohodě.
Jo, jakmile… I když…
Nikdo si pro nás nepřijde.
Nevěřil jsem tomu.
Posledních pár dní, Johne, je pěkně bláznivých.
Ano.
A dneska říkají, že máš halucinace
a že prý ses zbláznil.
Já vím. Ne, tys viděl, jak to reálně je.
Jsou tu úřady.
Tak jo, jedeme.
Co si sakra myslí?
Odvaž to. Můžeš. Dělej.
Spyi, odvaž to.
Pápá.
Jdu z exilu do exilu,
plavím se bůhvíkde. A ukážu vám, jak to bůhvíkde vypadá.
Jsme uprostřed oceánu.
Kde je tequila? Udělám mojito.
Pod dřezem.
Dobře.
Jo.
- Sakra. - Co?
Tam.
Povídej si se mnou.
- Řekni, až budeš moct. - Já…
Tohle je nejpodstatnější video, co jsem kdy natočil.
Zeptal jsem se: „Proč jsem tu, Johne?
Jaký má význam, abych tu byl?
Proč potřebuješ tohle?“
Budeš toho mít spoustu, příteli.
Vyrobím jakoukoli realitu chci, aby se na nás soustředila pozornost, Roberte.
- Jasné? - Ano.
- Máš s tím problém? - Chci pomoct.
Jestli ta tvoje videa neprodá tohle,
tak už nic, Roberte. Vůbec nic.
Rozumíš mi? Já tenhle poklad stvořil.
- Rozumíš tomu? - Ano.
Vytvořil jsem pohled, který odpovídá realitě.
Velké poroty, žaloby, cizí země,
zbraně, které jsi natočil.
A teď mi řekni, jestli to není poklad.
Je.
A já teď ten poklad jako aztécký umělec beru
a udělám z něj ten nejúchvatnější šperk.
To musíš vidět.
Když to uvidíš, udělám z tebe boháče.
- Dobře. - To je celé.
Dobře, Janice.
Snažil jsem se ho zdokumentovat co nejlíp.
Filmuješ?
Jsem rád, že nakonec měl aspoň nějakou úctu k pravdě.
Co bych ještě mohl dokázat?
Tohle je ono.
DOMINIKÁNSKÁ REPUBLIKA
Jsme tady.
Blahopřeju.
Děkuju.
Snad tu budem moct chvíli zůstat.
Snad. Myslím, že je to tu pěkné.
Mám rád hory.
John vycházel z lodi,
držel se, vykukoval a za pasem
měl bouchačku.
- Johne? - Jo.
Máš u pasu zbraň. Než vystoupíš. Jo.
To přivolalo stráž, námořnictvo.
Takže přijeli mariňáci.
Chce něco říct…
Ten chlap chce všem něco říct.
Stop! Žádné nahrávání.
Ne. Promiňte.
Vlezli dovnitř a začali prohledávat.
Prošli úplně všechno.
O mý prachy se starat nemusíš.
Řekli nám, ať opustíme loď.
Byli jsme zadrženi dominikánskými úřady.
Chtěli nás obvinit z nelegálního dovozu zbraní.
A zavřeli nás do vězení.
Vlez tam.
V pohodě, starouši?
Jaké to je, být ve vězení?
- Jak se mi to líbí? - Jo.
- Nemůžeš Ibuprofen, Johne? - Stejné jako všude.
Ve vězení jsem natáčel a fotil.
Byla to docela legrace.
Jednou mi řekl: „Můžu nechat zabít kohokoli kdekoli na světě, Alexi.
Stačí jen zvednout telefon.“
Víte co? Já mu to věřil.
Vážně.
Měl na lidi páky.
Byl to ten nejlepší manipulátor, se kterým jsem se kdy setkal.
A chtěl mít pod kontrolou i vyprávění.
Dělal to jako expert.
A tehdy nastal zvrat,
kdy jsem si začal klást otázky.
O Gregu Faullovi nevím. Ani o sledovacím programu keylogger.
Nevím nic o jeho otci.
Vím jen to, co jsem jako spisovatel zaslechl.
Nevíte, co je pravda a co fikce.
Krucinál, uniknout věznitelům v tomhle světě je pěkně těžké.
Nechali nás jít.
John využil svůj britský pas, aby ho deportovali do Evropy.
Pak najal do ochranky
nějaké Čečeny a Turky.
Skončil ve Španělsku.
Magnát John McAfee byl zadržen ve Španělsku
a nyní čeká na vydání do USA za daňové úniky.
Komise pro kontrolu cenných papírů
McAfeeho obvinila, že vydělal více než 23 milionů $
z propagace nejméně sedmi kryptoměn.
MCAFEE OBVINĚN Z DAŇOVÝCH ÚNIKŮ A Z OBCHODOVÁNÍ ZASVĚCENÝCH OSOB
HROZÍ MU AŽ 30 LET VĚZENÍ
VĚZNICE BRIANS 2
Já osobně jsem v USA na daních zaplatil
desítky milionů dolarů.
A moje společnost zaplatila miliardy.
Budu-li vydán do Spojených států,
zcela jistě strávím
zbytek života ve vězení.
23. ČERVNA 2021
Zakladatel antivirové společnosti John McAfee byl ve vězení v Barceloně
nalezen mrtev.
Jen pár hodin předtím
španělský soud rozhodl o jeho vydání do Spojených států,
kde měl být souzen za daňové úniky.
John McAfee nechtěl spáchat sebevraždu.
Mluvila jsem s ním jen pár hodin předtím, než ho našli mrtvého.
Jeho poslední slova, která mi řekl, byla:
„Miluju tě. A zavolám ti večer.“
Takhle nemluví někdo, kdo má v úmyslu spáchat sebevraždu.
Ale co když je za tím víc?
Okolnosti McAfeeho smrti smrdí
jako pěkně odleželá ryba.
Roky mluví o tom, že je štvaná zvěř
a že obvinění, kterým čelí, jsou politicky motivovaná.
Po tom, co se stalo ve vězení s Jeffreym Epsteinem,
by možná nebylo tak překvapivé, kdyby se McAfee nezabil.
Když mluvíme o vraždě. Měl tetování…
Pořád říkal: „Jestli ve vězení spáchám sebevraždu,
- tak to bude vražda, ne sebevražda.“ - Ano.
$VODDĚLANEJ
Nevím, co si o tom myslet.
Promiň, ale nemám v plánu páchat sebevraždu, příteli.
Jestli půjdu ke dnu, budu bojovat do posledního dechu.
John byl ten virus.
Jestli ničil lidem životy? Ano.
Ale viděl jsem v něm i to dobré.
Jak lidem pomáhal.
Chtěl jsem ten příběh sepsat.
Byl jsem tím úplně posedlý.
Můj plán je dožít se zítřka, probudit se živý a zdravý…
Možná byl vrah, ale já mám zkrátka rád dobré příběhy.
My všichni.
Připraveni?
Moment. Ne.
Fajn. Teď?
Jo.
Zdravím všechny. Jsem John McAfee.
Ztratil jsem dobrého přítele.
Natáčel jsem ho takovou dobu.
Jak bych si toho mohl nevážit?
Skotská, single malt.
Díky ní je ten čas s tebou…
snesitelný.
Nevadí.
Jestli to někdy někdo uvidí,
uvidí, že v tom nebyl žádný zlý úmysl.
Jo.
MCAFEE NIKDY NEZVEŘEJNIL DŮKAZY
O TOM, ŽE BY VLÁDA BELIZE A DROGOVÝ KARTEL SINALOA
USILOVALY O JEHO ŽIVOT
SPOLEČNOST NESOUCÍ JEHO JMÉNO MÁ HODNOTU 14 MILIARD DOLARŮ
VRAŽDA GREGORYHO FAULLA ZŮSTÁVÁ NEOBJASNĚNA
OKOLNOSTI MCAFEEHO SMRTI JSOU I NADÁLE SPORNÉ
A kdy ses s Johnem bavila naposledy?
Nevím, jestli to mám říct.
Ale před dvěma týdny, po jeho smrti,
mi někdo volal z Texasu.
„Tady John. Zaplatil jsem za zfingování své smrti, ale nejsem mrtvý.
Jen tři lidé na světě
vědí, že pořád žiju.“
A chtěl, abych s ním utekla.
Překlad titulků: Vixo