Downloaded from YTS.MX
‏מוכנים?
Official YIFY movies site: YTS.MX
‏ההחלטות שלי
‏היו החלטות שכל אדם ממוצע אחר היה מחליט.
‏נראה לי שזה מה שאתה היית עושה ‏בנסיבות דומות, אדוני.
‏שלום לכם, שמי ג'ון מקאפי.
‏מייסד חברת האנטי וירוס "מקאפי".
‏מאז שעזבתי את החברה
‏הפכתי לחלק מדבר גדול וטוב הרבה יותר.
‏- מקאפי - קום -
‏בטח שמעתם על האנטי וירוס "מקאפי".
‏מייסד החברה ירד למחתרת בחודש שעבר.
‏ג'ון מקאפי הוא אדם מבוקש.
‏הוא מבוקש לתשאול במשטרה לגבי רצח שכנו.
‏בשלב מסוים שוויו היה 100 מיליון דולרים.
‏ומי שהיה ילד הפלא של עמק הסיליקון,
‏כעת מתחבא במרכז אמריקה.
‏התוכנית הייתה לצלם אדם במנוסה מהחוק.
‏חייבים לזוז.
‏דרכון. לעזאזל, שלי לא פה. ‏-לי יש דרכון.
‏אבל לא ידעתי עד כמה רחוק זה יגיע.
‏טוב, תעצור.
‏שכחת להדליק את המצלמה. אתה עובד עליי.
‏לעזאזל. לא. ‏-אתה לא.
‏לא.
‏- סרט תיעודי של NETFLIX -
‏הם יכניסו אותי לכלא ויגידו שיש סכנה שאברח,
‏וברור שיש סכנה שאברח.
‏אני מתמחה בבריחות.
‏זה לא יהיה סרט על סקס ועל אלימות,
‏גם אם אולי יהיו בו קטעים כאלה.
‏הסיפור הזה הוא סיפור אנושי.
‏אפשר להזמין סושי?
‏במקרה חייתי אותו באופן קיצוני מאוד.
‏מה לעזאזל?
‏ירית באוויר ואמרת, "אני אהרוג את המניאק".
‏כולנו טועים.
‏אז האם מקאפי הוא יזם מצליח שהשתגע
‏ורצח את שכנו?
‏או שאולי הוא המושיע של אמריקה?
‏ג'ון מקאפי, מועמד לנשיאות.
‏אני לא רוצה לדגול באלכוהול, ‏בסמים, באלימות או בטירוף.
‏מה קורה פה, לעזאזל?
‏אבל הם תמיד עזרו לי.
‏לג'ון היה מידע על כולם.
‏אתה לא פרנואיד אם באמת רודפים אחריך.
‏פעם היה לי חלק בזה.
‏הקרטל מנסה להרוג אותו.
‏תגיד לי שלא ראוי לספר את הסיפור הזה.
‏שילוב בין "ג'יימס בונד" ו"פני צלקת", ‏וקצת "אינדיאנה ג'ונס".
‏לחייך.
‏זה יהיה הסלוגן.
‏האיש הזה מסוכן.
‏- בליז ‏מרכז אמריקה -
‏בליז היא מקום שכולם אוהבים.
‏- חוסה סנצ'ס -
‏היא במרחק שעתיים טיסה ממיאמי.
‏תוכלו לבוא ולמצוא פה מקדשים של בני המאיה,
‏איים בודדים שעליהם עץ אחד בלבד.
‏תוכלו לצלול עם כרישים לווייתניים.
‏אם תכננתם לעבור לפה ולצאת לגמלאות,
‏אז רבים כבר הגיעו ‏והצליחו לבנות פה חיים חדשים.
‏אבל האמת היא שהממשלה לא בודקת היטב
‏לאילו אנשים היא מאפשרת לעבור לכאן.
‏עבור רבים, זה המקום שהכי טוב לבוא אליו
‏כשמנסים להימלט ממשהו בצפון אמריקה, למשל.
‏רבים נמלטים לבליז.
‏- ג'ון מקאפי -
‏בדיוק הפכתי לתושב קבע בבליז,
‏ואני אסיר תודה למדינת בליז, ‏על כך שאישרה לי
‏לחיות פה באופן קבוע.
‏כולם הכירו את ג'ון מקאפי.
‏תמיד ראו אותו נוסע ברחבי האי בחברת כלביו.
‏יום אחד, קרה משהו לשכן שלו.
‏הייתי העיתונאי הראשון בזירה.
‏בגלל הים והשמש
‏תיירים מגיעים לאי סן פדרו שבאמברגריס קי.
‏אבל נראה שהאווירה הושפעה
‏מהטרגדיה שאירעה בסוף השבוע.
‏מאחוריי ומאחורי עצי הקוקוס החלומיים,
‏בתוך הבית ההוא, גרגורי פאול, ‏תושב פלורידה, בן ה-52,
‏נורה פעם אחת באחורי ראשו.
‏כשהגעתי לשם, לא היו סימני פריצה.
‏במשטרה אמרו שדבר לא נשבר, ‏ושלא פרצו את הסורגים כדי להיכנס.
‏אז נראה שהוא הכניס מישהו.
‏לפני שהוא נרצח,
‏פאול התלונן לרשויות על השכן שלו,
‏חלוץ אבטחת התוכנה, ג'ון מקאפי.
‏בטח שמעתם על תוכנת האנטי וירוס "מקאפי".
‏מייסד החברה, ג'ון מקאפי, ירד למחתרת
‏והמשטרה רוצה לתשאל אותו.
‏המשטרה פשטה על האחוזה של מר מקאפי ‏שבאמברגריס קי בערב יום ראשון,
‏כדי לתשאל אותו על הרצח,
‏אבל מר מקאפי נעלם.
‏הוא אמר שהוא ירד למחתרת,
‏כי אם השוטרים ימצאו אותו, הם יהרגו אותו.
‏קשה להאמין לכל זה,
‏אך זה מהדברים המטורפים האלה, ‏שפשוט חייבים להיות אמיתיים.
‏האם נראה לי שהיה לו קשר ‏למותו של גרגורי פאול?
‏בהחלט יש סיכוי גבוה שכן.
‏הכול מוכן? טוב.
‏- דצמבר 2012 -
‏אנחנו בנמל התעופה הבין-לאומי של מיאמי.
‏השעה בערך 7:30.
‏ואנחנו מוכנים לצאת לדרך עם ג'ון מקאפי.
‏קיבלתי שיחת טלפון. ‏ובעצם, נחת עליי הסיפור הכי חשוב בעולם.
‏ג'ון מקאפי… ‏-מקאפי…
‏ג'ון מקאפי.
‏זה סיפור מושלם, ואנחנו נתעד את סופו,
‏וזה רגע היסטורי.
‏ואני כבר מחכה לראות ‏למה הבחור הזה יכניס אותנו.
‏חשבתי…
‏- רוקו קסטורו ‏כתב -
‏"זה יהיה כיף." ‏ופשוט עליתי על המטוס עם רוברט.
‏מה הייתה התוכנית?
‏לא הייתה לנו תוכנית.
‏- רוברט קינג ‏צלם -
‏לא ידעתי…
‏התוכנית הייתה לצלם אדם במנוסה מהחוק.
‏קדימה.
‏אוהב, אימא, אם לא נתראה.
‏התפקיד שלי היה ‏לתפעל את האודיו, לערוך ולהקליט.
‏ורוקו היה צריך לתקשר עם ג'ון.
‏- טייקון נמלט מדבר עם CNN -
‏מחר נגיע אל נמל התעופה.
‏אני אמור ללבוש צעיף כחול סביב הצוואר.
‏נהגי מוניות רבים יגיעו וישאלו,
‏"תרצה מונית, אדוני?"
‏אבל בסוף יגיע מישהו ‏ויגיד, "סליחה על האיחור".
‏והוא הבחור שאיתו ניסע.
‏ידעתי שזה סיפור חשוב.
‏"וייס" כבר עלו עליו.
‏נסעתי עם העורך הראשי. רצינו את הסקופ.
‏מחר אשחה עם כרישים, פשוטו כמשמעו.
‏לא הייתי קורא לג'ון מקאפי כריש,
‏אולי חתול ים, כי הוא רק צף לו.
‏יש לו זנב כזה.
‏הוא יעקוץ אותך אם הוא ירצה, אבל…
‏לעזאזל, לאן הולכים?
‏השם שלו היה מרוח על פני ‏תוכנת האנטי וירוס הזו ב-20 השנים האחרונות.
‏אינטל קנתה את החברה שלו ‏בעבור שבעה מיליארד דולרים.
‏הוא עבד כמתכנת ‏במכון ללימודי החלל של נאס"א.
‏הוא עבד בתוכנית אפולו.
‏זהו צעד קטן לאדם…
‏נדמה שהבחור היה מעין קונטרפונקט
‏לביל גייטס ולסטיב ג'ובס.
‏לאחר שהיה טייקון אנטי וירוס ‏הוא עבר ליוגה ולמדיטציה.
‏- יוגת יחסים עם מקאפי -
‏ואני רק מצלם, שותה ומצלם,
‏דברים טיפשיים, מה שבסביבה, ‏שלט שאוסר על עישון, את המשקה.
‏מובן שהייתי תמים מאוד, ‏אבל לא ידעתי עד לאן זה יגיע.
‏מי יודע למה אנחנו מכניסים את עצמנו,
‏אבל איך אפשר לסרב?
‏סריקת וירוסים, אולי סמים, נשק.
‏אז נ… ‏-זה כמו סרט.
‏זה לגמרי סרט. אנחנו חיים בסרט עכשיו,
‏אז, אני מקווה שאף אחד לא ימות.
‏זה מרגש.
‏אבל לא קניתי ציוד חדש.
‏אחת המצלמות שאיתה צילמתי את הסרט הזה,
‏ניתנה לי בבר.
‏ערב טוב, גבירותיי ורבותיי, בשם ה…
‏- בליז - מיאמי ‏הוואנה - קינגסטון -
‏אז עברנו במכס בלי בעיה.
‏- בליז -
‏עמדנו ביחד ורכב מסחרי עצר לידנו.
‏ג'ון ישב שם ואמר "תיכנסו". ואנחנו בפנים.
‏אז טוב, מה שלומך? ‏-אני בסדר, אני רק הצלם.
‏אני לא מדבר עם מראיינים. ‏-אני לא מראיין.
‏אני מדבר עם הצלמים, ‏אתם אלה שמחזיקים במצלמה.
‏טוב. ‏-אני צוחק.
‏זו סם, החברה של ג'ון.
‏הוא התחיל לדחוף פרחים לפה.
‏מה זה עושה?
‏עלי כותרת של ורדים.
‏והוא ביקש שנצלם אותו בתחפושת,
‏כשהוא מעמיד פנים ‏שהוא חטף שבץ או שהוא לא מסוגל לדבר
‏ועשה תנועות גוף כאילו קרה לו משהו.
‏אז חשבתי שזה מוזר.
‏זה בסדר? זה עבד?
‏אפשר לשאול למה רצית ‏לתעד את החלק הזה בנסיעה?
‏קודם כל, זה היה דרמטי, לא?
‏זה בהחלט היה דרמטי.
‏אנחנו מדברים על סכנה, ‏על הרפתקה, על סיכון, על חוסר ודאות.
‏אנשים אוהבים דברים כאלה. ‏-בהחלט.
‏טוב, אז ככה נספר את הסיפור שלי
‏אם לא תערכו אותי עד לרמה של דברי הבל.
‏הסרט יהיה בלונג פורם.
‏טוב, אז אתה יודע, ‏ואני מבין שאם אדבר מספיק,
‏תוכל להפוך אותי למה שתרצה. ‏-בעריכה.
‏לקדוש, לשטן, מה שיהיה.
‏אבל עד שנסיים כבר נהיה חברים,
‏אז אולי תזדהה עם המטרה שלי.
‏זה חייב לקרות עד השעה אחת.
‏החיים שלי תלויים בזה, ידידי, בסדר?
‏ג'ון תכנן להימלט מבליז ‏ולחצות את הגבול לגואטמלה.
‏בדיוק שמענו מבחור אחד, שוטר לשעבר,
‏שראש הממשלה הציע פרס ‏בסך 150,000 דולרים, אם יירו בי.
‏אם יירו בך?
‏כן, או אם יהרגו אותי.
‏הוא ממש פחד שהרשויות יעצרו אותו.
‏אנחנו ניפגש איתו בעוד שעה.
‏הוא אמר שממשלת בליז רודפת אותו,
‏ושאלה יחידות של הכוחות המיוחדים.
‏והוא רצה לברוח משם.
‏זה אדם שהיו לו האמצעים לברוח מהמדינה
‏כשהוא בצרה.
‏הוא ציין שהוא פרץ לסלולריים של ממשלת בליז.
‏בטח קורים שם הרבה דברים מטורפים.
‏תקראו לזה האמת או סודות,
‏אבל מקאפי הצטיין בסחטנות ובסחיטה.
‏לא מדובר פה במשחק ילדים ולא באנשים מהשורה,
‏אנחנו מסקרים אנשים ‏שעשו דברים רעים בקנה מידה
‏שאחרים יכולים רק לחלום עליהם בסיוטים.
‏ואז חמקנו אל המלון שלנו ‏שבצמוד לגבול עם גואטמלה.
‏מלון כלשהו ביערות הגשם.
‏זה היה יפהפה.
‏אלוהים, זה היה קסום.
‏איך שהאור חדר דרך העלים, דרך היער.
‏ממש כמו פיות קטנות.
‏והייתה שם תחושה אמיתית של שלווה.
‏אבל היה ערפילי. ומחליק.
‏קיבינימט. לעזאזל. איזה דפק.
‏קיבינימט, זה ממש כאב, אחי.
‏לעזאזל.
‏ג'ון… שוטט ברחבי המלון.
‏ניסיתי לצלם אותו, והיו אדים על העדשה,
‏והייתה לחות וכולי.
‏אז היה די קשה.
‏נרצה לראות את נהר הדולסה. עד כמה הוא רחוק?
‏לתדהמתי המוחלטת,
‏הוא המשיך בזה כל היום והלילה ‏מול צוות בית המלון,
‏שלא זיהה אותו,
‏על אף שהוא הופיע ‏בכל טלוויזיה במדינה, בשלב הזה.
‏לא פגשתי אותו. לא יודע איך הוא נראה.
‏- דין בארו ‏ראש ממשלת בליז -
‏אני לא רוצה להיות בוטה, ‏אבל נראה לי שהוא ממש פרנואידי.
‏למעשה, אגזים ואומר "משוגע".
‏היום הראשון הסתיים.
‏השעה בערך 22:00. התאריך הוא אחד בדצמבר.
‏הגענו בבטחה לדרום-מזרח…
‏קרוב לגבול הדרום-מזרחי של בליז.
‏טוב… ‏-הוא לא סאונד מן.
‏לא, אני מבין.
‏אני מבין מה קורה.
‏כן.
‏אז צלחת את נובמבר.
‏את כל נובמבר. ‏-מדהים.
‏בראיונות הראשונים,
‏רציתי להבין את רצף האירועים
‏סביב הרצח.
‏אבל ידעתי שהדרך הכי טובה להשיג את הראיונות
‏הייתה להמשיך לדחוק במקאפי לשבת.
‏לנסות לגרום לו לשבת בשקט ‏במשך זמן רב ככל האפשר,
‏ובכל רגע הזכרתי לו שמחר עלולים לאסור אותו,
‏שמחר הוא עלול למות.
‏אז אם הוא לא יקדיש לכך את הזמן, מי יודע?
‏אתה מרגיש בטוח לגמרי, יחסית?
‏כלומר, תאורטית, השוטרים יכולים להיכנס,
‏הדלתות לא ננעלות, אפשר לחתוך את הרשת,
‏וחשבתי על הדברים האלה אמש.
‏הם מסוגלים לזה, ואותן המחשבות,
‏גם אני חשבתי.
‏שאלת אם אני מרגיש בטוח.
‏אני לא מרגיש בטוח, ‏ולא הרגשתי בטוח מאז שעזבתי.
‏איך ארגיש בטוח?
‏בדיוק נזכרתי ש…
‏אי אפשר לדבר פה, חבר'ה. ‏-טום, סליחה.
‏אי אפשר לדבר פה. ‏-יש לך תשע דקות.
‏אבל משהו קרה…
‏טוב, כן.
‏…ושוב היינו במנוסה.
‏אבל ג'ון לא פה.
‏יש לך פה חלון זמן קצר.
‏אני יודע. חייבים לזוז. יוצאים.
‏ארזתי במהירות האפשרית, מצטער.
‏בסדר.
‏איזה דפק. לעזאזל.
‏מה? ‏-כלום.
‏לא יכול להיות… פה "איזה דפק".
‏לא, אני בסדר. ‏-דרכון?
‏דרכון. לעזאזל, שלי לא פה. ‏-לי יש דרכון.
‏רגע, כן, הנה הוא. ‏-לעזאזל.
‏אל תגיד את זה. ‏-טוב.
‏וקח, מצאתי את תיק המצלמה שלך.
‏תודה. טוב, מתחילים.
‏דרך אגב, כמעט השארנו אתכם מאחור.
‏עכשיו? למה? ‏-כן, פה.
‏כי אמרתי לתומס להתניע ולנסוע.
‏מצטער. ‏-חשבתי שאנחנו צריכים לנסוע.
‏מצטער. ‏-הכול בסדר.
‏רצתי.
‏אנחנו בים הפתוח ושטים לגואטמלה המזוינת.
‏- גואטמלה - בליז -
‏בשלב מסוים הוא אמר לי ‏שהוא חיפש אותי כל חייו.
‏הייתי בת 18 כשהכרתי אותו.
‏אני חושבת שהייתי צעירה, טיפשה, מטופשת.
‏- סם הררה -
‏ובה בעת, חשבתי שהוא סקסי.
‏איך את מרגישה, סם?
‏הקאת במכונית אתמול, ‏ויש לך מחלת ים, אבל את נראית בסדר.
‏כן, הכול בסדר.
‏את בסדר?
‏את שמחה להיות פה?
‏כן.
‏היא מתביישת להצטלם. ‏-אני שמחה.
‏כן, אני מתביישת להצטלם. ‏-זה בסדר.
‏התכוונו לגור ביחד,
‏ולאמץ ילד כי הוא עבר ניתוח ‏לקשירת צינורות הזרע,
‏ולחיות חיים רגילים.
‏כשכל העניין עם השכן שלו קרה,
‏כל מה שתכננו וארגנו פשוט נהרס.
‏הוא תכנן לחזור לאמריקה.
‏תודה, ידידי.
‏"אם תיסע, אני אסע איתך.
‏"אני איתך עד הסוף."
‏ברגע שהוא יצא מבליז, ‏הוא הרגיש הקלה של ממש.
‏בין בליז ובין גואטמלה יש מתיחות שקטה,
‏והוא התכוון לנצל אותה לטובתו.
‏יש לך מצלמה גדולה, אחי.
‏תודה.
‏מאיפה אתה? ‏-ממפיס, טנסי.
‏מה אתה עושה פה, לעזאזל?
‏בוא נצלם פה רגע.
‏טוב. רק רגע. כן.
‏אז בדיוק ירדנו לחוף בליווינגסטון, גואטמלה.
‏זה מקום די מעניין. אני מקבל הרבה מבטים.
‏ג'ון יצא מכלל סכנה.
‏עכשיו נראה לי שנעבור במכס.
‏כשהגענו לגואטמלה,
‏מה שהתכוונו לעשות,
‏מה שהטיפשים האלה לא הבינו, ‏כלומר, ג'ון והאחרים,
‏זה שהגענו לשם שלא כחוק,
‏כי לא החתימו את הדרכונים שלנו ‏ביציאה מבליז.
‏אם תעשו דברים כאלה, יתפסו אתכם.
‏ואם לא תהיה לכם הוכחה ‏שהגעתם לארץ באופן חוקי,
‏יגרשו אתכם בחזרה לבליז.
‏לו ידעתי…
‏מה? ‏-החתימו אתכם לפני כן?
‏למה הכוונה? ‏-איפה?
‏הוא החתים משהו?
‏הם הגיעו מבליז ונראה לי שיש להם חותמת מ…
‏אם הם באו מפונטה גורדה, ‏אמורה להיות להם חותמת.
‏מה אפשר לעשות?
‏אולי אני אטפל בזה? ‏-הם הגיעו מנמל התעופה הבין-לאומי.
‏לא.
‏לא? ‏-לא.
‏טוב.
‏אמרתי לך לא לעשות את זה.
‏פקיד המכס התעצבן קצת.
‏הוא סימן את הדרכונים שלנו.
‏זו פרצה בחוק שנושאת השלכות רציניות.
‏כניסה למדינה שלא כחוק, ‏יציאה ממדינה שלא כחוק.
‏על דברים כאלה מקבלים עונש מאסר.
‏אמרתי לו שהדוד שלי גר פה ושהוא עורך דין.
‏הוא עובד עבור נשיא גואטמלה.
‏אמרתי לו שאשיג את מספר הטלפון שלו
‏ואנסה לראות אם הוא יכול ‏להחתים את הדרכונים שלנו.
‏אולי…
‏נתקשר אליו ונגלה. ‏-רגע.
‏אולי הוא יוכל להחתים את הדרכון שלך
‏מבלי שיגידו עליך שום דבר.
‏ואז אתה חושב, "רק רגע…"
‏יש פה המבורגרים?
‏החברה שלך, סם, שהיא בקושי חוקית,
‏הדוד רבא שלה ‏הוא התובע הכללי לשעבר של גואטמלה?
‏באחד המשטרים המושחתים ביותר ‏שנראו אי פעם? באמת?
‏אז ברור שבאותו רגע עצרתי וחשבתי,
‏"מה קורה פה, לעזאזל?"
‏ג'ון מקאפי מבוקש.
‏עכשיו כשהמצוד אחר מקאפי בשיאו. ‏בוקר טוב, מרלה.
‏ומי שהיה ילד הפלא של עמק הסיליקון,
‏כעת מתחבא במקום כלשהו במרכז אמריקה.
‏הג'ונגל מדהים. זו ממלכה קסומה.
‏והוא אינו פועל לפי החוקים של בני האדם.
‏לחוקים שמרבית העולם נשמע להם
‏אין פה מקום.
‏הצדק פה הוא הצדק הדרוויניסטי.
‏כששואלים אותי, ‏"האם לדעתך ג'ון הרג את השכן שלו?"
‏התשובה שלי היא, "אני לא יודעת".
‏הוא טוען שהם רדפו אחריו
‏כי הוא לא שיחד את הממשלה.
‏שהם רצו לפגוע בו, להיפטר ממנו.
‏נזכרתי שהמספר של הדוד שלי, ‏בטלפון המאובטח שלך.
‏אבל המכשיר… ‏-טוב.
‏כן. זה הוא. שלום. ‏-טוב.
‏כן.
‏שמי ג'ון מקאפי, ‏ואני החבר של האחיינית שלך, סמנתה.
‏אני מנסה לשכור לימוזינה פה בפרונטראס,
‏כדי לנסוע, כמדומני, לעיר.
‏תודה רבה ונתקשר אליך בבוקר,
‏ואני מצטער על ההפרעה, ידידי.
‏טוב, בסדר.
‏תודה, ביי.
‏תיקחו את התיקים, נבלה פה את הלילה.
‏צילמת? ‏-כן.
‏כדי שנוכל להחתים את הדרכונים,
‏נצטרך לנסוע שש שעות מפה, לגואטמלה סיטי,
‏שהיא בלב המדינה, ואלה חדשות רעות.
‏אנחנו ניפגש עם הדוד של סם, ‏שהוא אדם חשוב פה,
‏ואם נגיע לשם,
‏ונצליח להגיע לדוד שלה,
‏אני חושב שנצא מכלל סכנה, בייחוד ג'ון.
‏אבל אז אצטרך לחשוב איך לצאת מפה.
‏כן, אז קמנו בבוקר וצילמנו קצת.
‏טוב, מצלמים.
‏אני חושב שהדוד של סם חכם ומספיק מקושר
‏כדי להביא אותנו אל ביתו בבטחה, ‏ומשם אנחנו כבר נצא מכלל סכנה.
‏טוב, תעצור.
‏שכחת להדליק את המצלמה.
‏תתחיל שוב.
‏לעזאזל. ‏-מסימון הקלאפר?
‏אנחנו נמצאים בפרונטראס שבגואטמלה, ‏לאחר הנסיעה מבליז.
‏הראיון היה מוצלח, שתי מצלמות.
‏ונראה שזה היה ‏אחרי שצילמנו את צילומי התגובות,
‏קטעים ערוכים של הכתב
‏מהנהן בראשו, מעין צילומי קלוז-אפ כאלה.
‏באמת?
‏ואחר כך כולם הסכימו שצריך להצטלם.
‏נכתוב משהו מהיר לבלוג של "וייס".
‏אנחנו עם ג'ון מקאפי עכשיו, אפסים
‏זה היה לגמרי "תזדיינו, יש לי בלעדיות".
‏הכול. "תמצצו לי…", כן.
‏"הבלעדיות שלי, תזדיינו."
‏"אנחנו מ'וייס'. אנחנו לא זזים לשום מקום."
‏ברגע שהתמונה פורסמה, ‏הטלפונים התחילו לצלצל.
‏שלחתי את האימייל לג'ונתן ‏ולאנשי יחסי הציבור שלנו, וכתבתי,
‏"תעשו צילום מסך, ‏כדי שלא יאתרו את נתוני המיקום שלנו."
‏אנחנו עובדים בחברת תקשורת דיגיטלית,
‏והם לא מבינים את זה.
‏כתבתי באותיות גדולות.
‏ובכל זאת פרסמו את התמונה.
‏המטה-נתונים מאשרים אותנטיות של קובץ.
‏אבל חלק מהמטה-נתונים כולל ‏גם מיקום גאוגרפי.
‏נתוני המיקום היו על התמונה.
‏והם הסגירו את הקואורדינטות שלנו.
‏הרבה אומרים,
‏"ייתכן שתרצו להודות למגזין 'וייס' ‏על כך שכלל את נתוני ה-GPS
‏"בתמונה שהוא פרסם, אופס."
‏"תמשיכו לטפח את הקטסטרופה הזו. נהדר."
‏יש מסלול המראה ‏שלושה קילומטרים צפונית-מזרחית למיקום ההוא.
‏ממש שם.
‏פרסמו גם פרס.
‏מדובר במספיק כסף ‏שיגרום להם להתאמץ מאוד למצוא אותי, לדעתי.
‏יגיע לפה מישהו נחמד,
‏ויגיעו לפה גם אנשים לא נחמדים.
‏אם האדם הנחמד יגיע לפה ראשון, ‏יהיה לנו יום טוב.
‏אחרת, יהיה לנו יום רע מאוד. זה המצב כרגע.
‏מה זה אומר "יום רע"?
‏אני לא יודע. יש לי עשר אצבעות
‏כרגע, אולי יהיו לי פחות עד סוף היום.
‏…צילום מסך של התמונה…
‏זה לא היה נורמלי.
‏זה לא נראה מקסיקני. ‏-לא, זה יעבוד.
‏זה יעבוד? אוכל לחתוך אותה.
‏זה מדהים. זה מטורף. הקרדיט שלי על התמונה.
‏תשנה את השם, אחי.
‏טוב, זה הקטע פה.
‏גם אתם נדפקתם. ‏אתם מבינים שכן שאם יתפסו אתכם?
‏אם יעצרו אתכם איתי,
‏יש סיכוי שיתעללו בכם.
‏האמנו ששנינו נדפקנו.
‏לעזאזל.
‏סם יצרה קשר עם הדוד רבא שלה,
‏והוא אמר לנו, "מה שלא תעשו,
‏"תגיעו לגואטמלה סיטי מהר ככל האפשר.
‏"נשלח לכם נהג. הוא כבר בדרך."
‏בעצם, הדוד אמר, "תלכו לארוז".
‏בלי הוראות נוספות. הוא יתקשר אלינו, טוב?
‏אם הפעם לא תהיו מוכנים, ‏אני אשאיר אתכם פה, טוב?
‏ארזתם את התיקים? אתם מוכנים לתזוזה?
‏אתם לא מצחיקים כפי שהייתם.
‏אני עלול להשאיר אתכם בצד הדרך ‏אם לא תתחילו להצחיק.
‏אלוהים.
‏אנשים אומרים שאני מזכיר את הג'וקר.
‏אולי "ג'וקר" זו המילה שמתארת אותי הכי טוב.
‏מי היה הג'וקר?
‏כלומר, למניאק הזה לא היה אכפת מכלום, נכון?
‏נראה לכם שלי אכפת?
‏לא, חבר'ה, לא אכפת לי.
‏אז שיהיה.
‏הוא הציג את עצמו לאחרים כבלתי מנוצח,
‏אדם שאי אפשר לגעת בו.
‏וכאילו העולם סובב רק סביבו.
‏הוא מתעצבן מהר.
‏אז יום אחד היינו בחדר השינה,
‏והוא רצה ל… אתה יודע…
‏ואמרתי לו, "לא, אני לא רוצה".
‏ואז הוא התחיל לקלל אותי ‏ואני התעצבנתי מאוד.
‏כעסתי כל כך עד שתפסתי את האקדח שלו.
‏ואמרתי לו, "אני אהרוג אותך, ‏כי נמאס לי ממך".
‏אבל לא לחצתי על ההדק.
‏כן, כעסתי מאוד.
‏והוא אמר, "סם, תירגעי. תיתני לי את האקדח".
‏אז היו בינינו רגעים מתוחים מאוד.
‏- גואטמלה סיטי -
‏ג'ון אמר שיש אנשים שרוצים להרוג אותו.
‏ואנחנו התארחנו ב"פור סיזנס" ‏או במלון יוקרתי אחר.
‏ממש נחמד.
‏באמת סיפרת לאיש הזה שאתה מבוקש?
‏באמת? ‏-חלב?
‏תודה.
‏במלון, הוא נרשם בשם בדוי.
‏אבל הוא היה זקוק לדוד שלה, ‏שהוא התובע הכללי לשעבר.
‏אני יוצאת לפגוש אותו, טוב?
‏הוא בחוץ? ‏-כן.
‏טוב.
‏וזה ג'ון.
‏אני זקוק לעורך דין.
‏וסם אמרה לי שאתה עורך דין טוב.
‏אז באנו אליך.
‏אשמח לשכור אותך כדי שתייצג אותי.
‏טוב.
‏אתה יודע מי אני?
‏לא.
‏באמת?
‏הוא האיש שיצר את האנטי וירוס. ‏-טוב.
‏תגיד לו. הוא מבין אנגלית.
‏אני האיש מבליז שהמשטרה רוצה לתשאל.
‏למה?
‏כי אחד מהשכנים שלי… ‏זה סיפור ארוך מאוד, אדוני.
‏וסמנתה תסביר… באנו כל הדרך ביחד.
‏האיש ההוא רוצה לצלם גם אותי…
‏ג'ון נתן לו את הדרכונים
‏מתוך הבנה שנקבל חותמת יציאה,
‏כדי שנוכל לעזוב.
‏אני יוצא עם סמנתה כבר שנה וחצי.
‏היא אישה צעירה ומדהימה.
‏אני אוהב אותה מאוד ואנחנו עומדים להינשא.
‏אז לצערי, ‏יהיה לכם ככל הנראה עבריין במשפחה.
‏ואני מצטער על כך, ואעשה כמיטב יכולתי
‏לפצות אתכם.
‏טוב.
‏אנחנו הולכים ל…
‏ג'ון לחוץ.
‏הוא חושב שהוא מטרה קלה.
‏בעצם, אלך לעמוד בחוץ.
‏והוא משנה את התוכנית.
‏הוחלט שג'ון יערוך מסיבת עיתונאים,
‏ובמסיבת העיתונאים הוא יכריז
‏שהוא מבקש מקלט בגואטמלה בגין רדיפה.
‏הוא בעצם נלחם על חייו.
‏אנחנו היינו שם כדי להגן עליו.
‏הוא ידע את זה.
‏הסיכויים שיעצרו אותו מול צוות הצילום
‏היו קלושים עד אפסיים.
‏כלומר, תחת מטריית העיתונות.
‏והוא רצה לפרסם את הסיפור שלו, אולי.
‏או שהוא רצה לשחק בתקשורת.
‏אני פה כדי לתעד
‏ואני די חייב לזרום עם כל מה שתעשה.
‏או שאברח. ‏-זה נכון.
‏הוא זקוק לנו. ואנחנו זקוקים לו.
‏אנחנו צריכים תוכן. הוא מספק די הרבה תוכן.
‏חשבתי שלכל ענקי האינטרנט ‏יש מלתחה בגודל של 90 מ"ר.
‏לא לי.
‏אל תצלם את זה.
‏זה החלק האהוב עליי.
‏אני מתכוון לפרסם את כל הקלטות שלי,
‏את כל הסרטונים שלי, את כל התיעוד ‏שמראה את השחיתות בבליז.
‏וזה כל מה שאגיד בנושא.
‏מה קורה?
‏קיבלת פלוגה של צלמים, גבר.
‏אמרתי לך. תקשיב, אחי, תתכונן.
‏תישארי לידי. ‏-אני לא רוצה שייפול לי… תחזיק אותי.
‏טוב. ‏-טוב?
‏ראית דבר כזה בעבר? ‏-לא, מעולם לא.
‏אלה החיים שלי באמריקה, מתוקה.
‏את תראי שדי נוח לי עם זה.
‏סליחה.
‏אני מרגישה כמו אומנית ‏וכולם רוצים את החתימה שלי.
‏אני מבין לגמרי.
‏אתה בסדר, אדוני? טוב.
‏ג'ון מקאפי, מייסדה המיליונר ‏של חברת החומרה, הופיע לבסוף
‏לאחר שבועות שבהם נמלט מהמשטרה.
‏הרשויות בבליז רודפות אותו ‏ממניעים פוליטיים.
‏הן יזמו נגדו רדיפה ממניעים פוליטיים
‏והוא היה חייב להגן על יושרו ועל חייו
‏על ידי חציית הגבול לגואטמלה, ‏כדי לחפש שם מקלט.
‏איזו ראייה יש לך? ‏-מסמכים.
‏איומים מצד ממשלת בליז? ‏-כן.
‏עכשיו הוא הופיע בגואטמלה סיטי ‏וביקש מקלט פוליטי,
‏ואמר שנמלט מבליז, כדי לברוח מציד המכשפות.
‏הייתי מוכרח לברוח, ‏אבל צריך לשמוע את הסיפור שלי.
‏יש בידי מסמכים שיוכיחו
‏את השחיתות העמוקה בכל הדרגים בממשלת בליז.
‏עכשיו כשאני במקום בטוח, ‏אוכל לדבר בחופשיות.
‏אני אדבר בבלוג שלי, ‏מיהואמקאפי.קום, החל מהערב,
‏ואחשוף את האמת על בליז, תודה רבה לכם.
‏תודה לכולכם, וביום חמישי, בשעה שנקבע,
‏אשמח לענות על השאלות שלכם.
‏ולעיתונאים,
‏אתם מנומסים הרבה יותר ‏מהעיתונאים האמריקאים.
‏תודה.
‏בבקשה, אדוני. להתראות.
‏יופי. בסדר.
‏קיבלנו מפתח? ‏-לא, אתה צריך לחתום על כרטיס האשראי.
‏אשראי, בבקשה. ‏-כרטיס אשראי?
‏מה זה?
‏הטבעת, אחי. ‏-תראי לי.
‏ככה?
‏יפה.
‏רוברט ואני הלכנו לשתות משהו, ‏ובאמת, רק לתכנן את…
‏לא עצרנו אפילו לרגע
‏לחשוב, "מה יש לנו?"
‏ואז כשיצאתי, ראיתי את ג'ון,
‏והוא אמר, "תביא את המצלמה, ‏עומדים לעצור אותי".
‏מה קרה? ‏-תוציא את המצלמה.
‏הוא אמר שאם הדרכון שלך שם, אתה תהיה בסדר.
‏הדרכון שלי אצל עורך הדין שלי.
‏כן, הדרכון שלו אצל הדוד שלי.
‏לא.
‏אם הוא אצלו, אז אין בעיה, נכון? ‏-לא.
‏שאתקשר להגיד לו להביא את הדרכונים?
‏לא, לדוד שלי. ‏-לא.
‏הוא יודע מה הוא עושה. ‏-טוב.
‏אני צריך סיגריה. ‏אתה מוכן לצלם את האדונים האלה, בבקשה?
‏מה קורה פה?
‏הם מנסים לעצור אותי.
‏האיש הזה הטריד אותי…
‏מה הוא אמר לך?
‏הוא עצר אותי.
‏ניסיתי להשיג סיגריה. תן לי סיגריה, בבקשה.
‏תוודא שאתה מצלם אותם.
‏אי אפשר להיכנס… להכניס אותך למלון?
‏סליחה? ‏-אי אפשר לטפל בזה בתוך המלון?
‏תוודא שצילמת את הבחור הזה.
‏בשל מעמדו הבלתי חוקי בארץ.
‏הוא אמריקאי, איך תיקח אותו איתך?
‏וגם את האיש הזה.
‏מה ההבדל? ‏-כל אזרח זר…
‏הדוד שלך מגיע? ‏-כן הוא יגיע.
‏כן, תסמוך עליי.
‏המצב ישתנה כשהוא יגיע.
‏הדוד שלי בדרך. אתה תראה, הם ילכו.
‏אני כבר מצפה לחלוץ נעליים, ‏כי עומד להיות פה סרט.
‏הצבא הפדרלי.
‏זה הצבא הפדרלי.
‏הצבא הפדרלי.
‏לא מתעסקים עם ה"פדראלס". ‏-כן. מהמחוז הפדרלי. טוב.
‏בחורים עם תת-מקלעים,
‏ואז משום מקום, ‏מגיעה המקבילה ל-FBI, פשוטו כמשמעו.
‏האינטרפול הגיע, הגיע בחור ‏במדי המנהל לאכיפת הסמים או משהו כזה.
‏ואז הכול נעשה מוזר.
‏תנשוף מפה.
‏אבל עכשיו זה לא הזמן.
‏אנחנו מצלמים והוא מנגן בחליל.
‏זה היה מטורף, כי היה…
‏נראה שלא היה שם אף אחד
‏שהיה מוכן להרגיע את המצב.
‏התקשרנו לדוד רבא של סם,
‏שנראה שהעבודה שלו ‏הסתכמה ב"אוי, אני לא מבין.
‏"אני לא יודע כלום."
‏וכאילו, אחי, אתה ה…
‏אתה עורך הדין הכי בכיר בארץ, תשיג תשובות.
‏אנחנו רק מצייתים לפקודות מהמפקדים שלנו.
‏אני יודע.
‏העניין הוא, כמו שאמרתי לך, המצב הזה…
‏אני אבוא איתך.
‏בסדר גמור. טוב. עוד אחת לפני שניסע.
‏אז מה נעשה?
‏אל תדאגי.
‏לאן אתה רוצה שאלך?
‏אנחנו נוסעים לדבר עם סגן השר.
‏טוב?
‏טלספורו?
‏- אינטרפול פי-אן-סי -
‏לאן לוקחים אותך, ג'ון?
‏הם יהרגו אותו?
‏ג'ון, לאן אתה נוסע?
‏לכלא.
‏מתי תשתחרר?
‏הם יהרגו אותו?
‏"ג'ון, לאן אתה נוסע?"
‏אתה יודע, "לכלא".
‏זה היה סאונד בייט נהדר. ממש אהבתי אותו.
‏אבל זה היה…
‏זה היה מטורף ‏כי לא ידענו אם אנחנו הבאים בתור.
‏אמרתי, "אני אלך לקבל עיסוי. ‏ישלחו אותנו לכלא.
‏"בטח אשן על הרצפה,
‏"אז כבר כדאי לי… פשוט ל… שיהיה."
‏ואז הטלפון צלצל. אמרתי, "אני לא עונה.
‏"אני באמצע עיסוי, אלוהים אדירים."
‏הטלפון ממשיך לצלצל.
‏הוא צלצל שוב ושוב במשך כדקה,
‏ואז עניתי וזה היה רוקו, "גנבו הכול".
‏כל מה שהיה לי בחדר נעלם.
‏הכול! מחשב, בגדים, הכול.
‏הסתכלתי במצלמות.
‏המאבטחים הלכו במסדרון אל החדר שלי,
‏נכנסו לחדר שלי, יצאו עם החפצים.
‏אני חושב שמצותתים לחדרים שלנו.
‏אני חושב שמצותתים לטלפון שלי,
‏האינטרנט שלי מוזר, האימייל שלי מוזר.
‏יש אנשים מוזרים למטה ‏שבוחנים אותנו כל הזמן.
‏לא ברור מה היקף העניין, ‏עד כמה המצב עלול להחמיר?
‏שמעתי מעמיתים שמשרד החוץ מעורב.
‏אני לא יודע למי להאמין.
‏מה קורה פה, רוקו?
‏אנחנו מנסים לצאת מהארץ.
‏אנחנו לא יודעים מה המצב של ג'ון.
‏אבל תגיד לי, ‏למה אי אפשר פשוט לנסוע לשגרירות?
‏אפשר, אבל אני מפחד ‏שיעצרו אותנו ברגע שנצא החוצה.
‏הם יושבים שם.
‏מי יושב שם בחוץ?
‏ה"פדראלס" המזדיינים.
‏תקשיב, אחי, אני אומר לך, ‏ה"פדראלס" ממש בחוץ.
‏כן.
‏אמש ג'ון יצא החוצה, והם הקיפו אותו.
‏הם יעשו לנו אותו הדבר, נדפקנו.
‏למה הם לא נכנסים למלון? ‏-אסור להם.
‏אסור להם להיכנס למלון? ‏-לא, אנחנו בטוחים פה.
‏אתה מרגיש כלוא כמו ציפור בכלוב?
‏אולי נהיה כמו…
‏מקאפי, ונתחפש למשהו.
‏כן, נצא מפה כאילו לקינו בשבץ.
‏ואני בטוח… שהם יאמינו לזה.
‏אני בטוח שנצליח להערים עליהם.
‏במקרה הטוב ביותר,
‏מקאפי ייתקע בתהליך הגירוש
‏במשך שבועיים לפחות, אולי יותר.
‏ומה שלא ציפינו לו היה…
‏ג'ון מקאפי, יזם מעמק הסיליקון, ‏נראה פה בתוך האמבולנס
‏לאחר חשש להתקף לב.
‏ואז, סצנה יוצאת מן הכלל.
‏הצלמים רודפים אחרי מקאפי ‏ברחבי גואטמלה סיטי, בחיפוש אחר הסיפור,
‏היישר אל חדר המיון.
‏אני צריכה לטפל בחולה!
‏פספסנו כשהוא לקה בהתקף לב.
‏כך הוא נכנס ליחידת מעבר בבית החולים,
‏וכך הוא הגיע למצב שבו
‏אולי באמצעות קסם או שוחד,
‏מישהו בגואטמלה אמר,
‏"נראה לי שכדאי לשחרר את ג'ון מקאפי ‏בחזרה לאמריקה.
‏"נראה לי שזו תוכנית טובה."
‏ג'ון מקאפי ניסה ככל יכולתו לחזור לארה"ב,
‏והוא ניסה דברים רבים.
‏ברגע שהוא נחת במיאמי,
‏הוא נסע במונית ל"נירוונה" הידועה ‏של חיי הלילה, סאות' ביץ',
‏שם הוא נרשם למלון אר דקו על אושן דרייב.
‏הייתי עייף. הייתי מותש.
‏החברה מתעלמת מאיתנו.
‏"וייס" שמה מעצורים.
‏אז ספרתי את הימים וחשבתי, "כמה הרווחתי?"
‏וכמה אוכל לגבות מהם.
‏תוכל לברר לגבי השאלה שלנו?
‏בלילה האחרון שבילינו שם,
‏חשבנו שזו ההזדמנות האחרונה שלנו ‏לשאול אותו.
‏בליל הרצח,
‏מה הוא זוכר מרצף האירועים באותו הלילה?
‏הלו? ‏-היי, ג'ון.
‏כן, מה שלומך? ‏-זה רוקו, טוב.
‏רציתי לשאול אותך רק דבר אחד.
‏ג'ף שולח לי אימיילים כל הזמן, ורוצה שאני…
‏רגע, מי זה ג'ף?
‏השכן שלך.
‏הוא אמר שבליל הרצח,
‏אתה… סליחה. לא בליל הרצח,
‏בלילה שבו הרעילו את הכלבים שלך,
‏שירית באוויר,
‏ואמרת, "אני אהרוג את המניאק".
‏זה מה שהוא אמר, ציטוט, סוף ציטוט.
‏והוא יודע את זה בוודאות, אז מה דעתך על זה?
‏הוא ניתק לי.
‏היה בי חלק שהאמין,
‏ש"כן, יהיו לי חיים אמיתיים לצידו".
‏לכן נשארתי לצידו
‏ועברתי את כל מה שעברנו ביחד.
‏הייתם חושבים שמי שאוהב אתכם לא יפגע בכם.
‏ונראה שאיתו היו בעיקר שקרים ותקוות שווא.
‏מבינים? אבל עדיין אכפת לי ממנו, כי הוא…
‏הוא היה חלק גדול מחיי.
‏לרגע לא חשבתי שלא יפרסמו את הכתבה.
‏סיימתי אותה, ערכנו אותה.
‏היינו ממש יום לפני הפרסום, ‏"לא נפרסם אותה".
‏זה היה ממש דפוק.
‏לא רק שהפכו אותי למושא ללעג,
‏כי החברה שלי סירבה לפרסם את העבודה שלי, ‏אחרי שהכריחה אותי לבצע אותה.
‏בנוסף לכך,
‏לא היו לי תשובות לאנשים.
‏עורך הדין של הוריו של גרגורי פאול
‏התקשר אליי, ‏"איפה הכתבה? יש לך דם על הידיים.
‏"עזרת לרוצח להימלט."
‏זו הייתה חתיכת חוויה. ממש נהניתי.
‏כלומר, זו הייתה…
‏אחת התקופות המהנות בקריירה שלי.
‏אז אני ממש אוהב את הסרט.
‏אכין עוד קפה.
‏כן, תכף אחזור.
‏- חמש שנים לאחר מכן -
‏תמיד אהבתי סיפורים טובים.
‏אם יש לך סיפור מרתק, אני רוצה לשמוע אותו.
‏שמי אלכס קודי פוסטר ואני סופר צללים.
‏- מיין -
‏אנחנו אלה שנמצאים ברקע,
‏שכותבים ספרים עבור מפורסמים, ‏פוליטיקאים, כוכבי רוק.
‏כל האנשים שעסוקים מאוד,
‏או שאינם כישרוניים מספיק לכתוב בעצמם.
‏זה המקצוע שלי.
‏השעה הייתה 8:00,
‏ואני כמו מת עד שאני שותה קפה, ‏כמו רוב האנשים.
‏אז ממש השתוקקתי לכוס הקפה, ‏כשקיבלתי שיחת טלפון.
‏"שלום, אלכס, מדבר ג'ון מקאפי."
‏אמרתי…
‏"שלום." והוא אמר,
‏"טוב, בני, ג'ימי סיפר לי רבות עליך,
‏"ואנחנו רוצים להטיס אותך לפה.
‏"אני רוצה שניפגש."
‏אמרתי, "טוב. נתראה ביום שני".
‏והוא ניתק לי.
‏ואז חשבתי, "מה קרה פה עכשיו, לעזאזל?"
‏אחרי שהוא נמלט מגואטמלה ב-2012,
‏ג'ון התפרסם עוד יותר מאי פעם.
‏ג'ון מקאפי, מומחה לאבטחת סייבר,
‏מייסד ומפתח "מקאפי", ‏תוכנת האנטי וירוס המפורסמת.
‏ועכשיו גם מועמד ליברטריאני אפשרי ‏לנשיאות, בבחירות 2016.
‏תשעים אחוזים מהאמריקאים ‏לא ישרדו לוחמה קיברנטית עם סין,
‏ותגיד, מי מהמתמודדים היום ‏יכול לטפל בבעיה הזו?
‏נסעת לבליז.
‏היית מבוקש לחקירה בגין רצח של שכן.
‏טכנית, אתה עדיין בגדר נמלט,
‏למרות שלא מעניין אותם כל כך לתפוס אותך.
‏בזמנו, משפחתו של גרגורי פאול ‏עדיין רדפה אחרי ג'ון,
‏בבתי משפט בארה"ב,
‏ודרשה 25 מיליון דולרים ‏בתביעה על גרימת מוות ברשלנות.
‏אולי הוא היה מעורב במה שקרה לגרג פאול.
‏אולי הסיפור הזה מורכב יותר.
‏אני רציתי את הסיפור, רציתי את האמת. כן.
‏- אחים למטבע ‏אפקט מקאפי -
‏כן. אח למטבע
‏ג'ון נהנה מהמוניטין הרע החדש שלו.
‏"היי, ג'ון, איך אני מוריד ‏את האנטי וירוס הדפוק הזה מהמחשב, אחי?
‏מה אתה יודע על הרחוב?
‏מה אתה יודע על בליז?
‏מה אתה יודע על זיוף ‏התקף הלב שלך
‏רק כדי לחמוק מהמשטרה?"
‏הגעתי מאוחר מאוד.
‏הראו לי את החדר שלי.
‏לאט לאט הקולות נמוגו ‏והאנשים נכנסו לחדרים שלהם.
‏בסוף הערב נותרתי לבד בסלון.
‏שמעתי דלת נפתחת בצד השני של האחוזה.
‏ובאופן אינטואיטיבי, ידעתי שזה ג'ון.
‏הוא ראה אותי, והוא עשה תנועה כזו.
‏הוא היה לבוש במעין חלוק.
‏הוא הצביע עליי ואמר, "אתה בטח הסופר".
‏אמרתי, "אתה בטח ג'ון".
‏הוא אמר, "כן, זה אני, אדוני". ‏הוא שאל, "מה אתה שותה?"
‏אמרתי, "אני שותה גלנפידיך 12 או משהו כזה."
‏הוא אמר, "אה".
‏שאלתי, "אתה שותה?"
‏הוא ענה "כן, בשמחה."
‏הוא התיישב.
‏שאלתי אותו שאלה לגבי בליז.
‏והוא שיתף פעולה וסיפר לי הכול.
‏הוא סיפר לי דברים שלא היו נחלת הכלל.
‏כלומר, אנשים חשבו שהם ידעו מה קרה.
‏ג'ון הרחיק לכת הרבה יותר ממה שחושבים.
‏הוא צותת לאנשים, השתמש בתוכנת רישום הקשות.
‏עד לסוף מאי,
‏כבר צותתי לכל מחשבי הממשלה, הקשבתי.
‏הייתי במשרד שלך, שמעתי כל מה שאמרת.
‏הם לא ציפו… הם שכחו מי אני.
‏אני יכול להיכנס למחשב שלכם ולשגע אתכם.
‏אז זה מה שעשיתי.
‏בקליפורניה, ג'ון מקאפי, ‏מומחה באבטחת מחשבים,
‏אסף מידע מסביב לעולם על הנזק
‏שנזקף לחובת וירוס המחשבים "מיכלאנג'לו".
‏תגלו שהאקרים נוספים ישנו את הווירוס הזה.
‏זה קרה בכל זן של וירוס שמצאנו.
‏ג'ון סיפר לי שהוא יצר תוכנה
‏שאפשרה לו לרגל אחרי כל אדם בעולם.
‏- בראשית ברא אלוהים ‏את השמיים ואת הארץ. -
‏ה-CIA, ה-FBI, ‏הקג"ב, הסוכנות לביטחון לאומי,
‏אפילו הבית הלבן.
‏כולם.
‏לג'ון הייתה גישה למידע על כל האנשים בעולם.
‏השם של הילארי קלינטון מופיע כל הזמן בחומר,
‏היא כל הזמן צצה.
‏אין תגובה.
‏טוב. מקובל.
‏אין תגובה.
‏אמרו לי
‏שגופים עוצמתיים מנסים להפליל את ג'ון,
‏ומנסים לעצור אותו.
‏לא בגלל מותו של גרג פאול,
‏אלא בגלל כל המידע שהיה ברשותו.
‏איש מלבדי לא יודע, כי אני צותתי.
‏…מפקיד בכל שנה מאות מיליוני דולרים, ‏בבנקים אמריקאיים ושווייצריים,
‏ולא רק זה, גנגסטר אכזרי.
‏יצאתי… עם אחותו, במימון הממשלה.
‏אז נעשיתי איום רציני.
‏ואז הם החליטו שעליהם להשתיק אותי.
‏הוא חשב שהייתה קונספירציה שלמה נגדו.
‏ג'ון אמר שהקרטל רודף אחריו.
‏אני חמוש כי אני מאמין בכל ליבי
‏שקרטל "סינלואה" מנסה להרוג אותי.
‏הקרטל הגדול בעולם. ‏הארגון החזק ביותר על פני כדור הארץ.
‏כשאני מקיים יחסים, ‏אני עושה את זה עם אקדח ביד.
‏כשאני מתקלח, אני מתקלח עם אקדח ביד.
‏משום שיש לי את כל המידע.
‏צותתי לכל המחשבים של שרי הממשלה…
‏אני אכבה את זה. ‏-למה?
‏יש לי בקשה מיוחדת.
‏בסרט הזה, תוכל…
‏אני יודע שאני מדבר על הקרטל
‏ואני מדבר על בני הזוג קלינטון וכולי.
‏אולי תוכל לערוך הכול ‏כך שלא ייראה שאני מציין את הדברים
‏כעובדה, ופשוט, רק כדי שלא יחסלו אותי?
‏כי אני יודע דבר אחד, לא מתעסקים עם הקרטל.
‏- סכנה ‏אין כניסה -
‏- טנסי -
‏כשסיימתי לצלם את ג'ון, התפטרתי מהעבודה.
‏רציתי להירגע.
‏אני בן חמישים ומשהו.
‏אני חקלאי פשוט.
‏רציתי סירה קטנה עם מנוע חיצוני וחווה.
‏חשבתי שהסיפור נגמר.
‏ובינואר הוא צייץ שמס הכנסה רודפים אחריו.
‏לא שילמתי מיסים כבר עשר שנים.
‏לעולם לא אשלם יותר מיסים.
‏וגם אתם לא צריכים, ולא אף אחד אחר באמריקה.
‏גם אם אצטרך לברוח לנצח, ‏הם לא יקבלו ממני גם לא פני אחד.
‏הוא עוד לא סיפר לי כלום.
‏הסיפור הזה ארוך מאוד, ואתה לא תאמין לו.
‏זה המלך של הסיפורים, רוברט.
‏כלומר, ברצינות, אתה לא תאמין.
‏פריצה לצבא בליז,
‏מסירה של מחשבים עם תוכנת רישום הקשות,
‏אז אין לי מושג למה הוא באמת בורח.
‏אבל ברור שדי בכל אלה ‏כדי לגרום לך לברוח במהירות.
‏ואז אמרתי, "היי, למה שלא נמשיך?
‏"אתה שוב במנוסה מהחוק. אני פה."
‏אז הוא אמר, "בסדר, קדימה".
‏- ינואר 2019 -
‏אז עורך הדין שלנו אמר, לאחר שבחן הכול,
‏שהממשלה רודפת אותי באופן בלתי חוקי.
‏ושכדאי לי להגיש תלונה.
‏אבל לא נעשה זאת. זה לא הקטע שלי.
‏הקטע שלי הוא פשוט להסתלק,
‏להגיע למקום בטוח שיש בו גישה לאינטרנט,
‏וללכלך על המתמודד המתחרה בלי אבחנה.
‏אבל במצבי, לא אוכל לנחות ‏בשום טריטוריה ריבונית
‏שאולי תסגיר אותי בשם ארה"ב.
‏אז צריך להתחשב בזה.
‏יכניסו אותי לכלא ויגידו שיש סכנה שאברח,
‏וברור שיש סכנה שאברח.
‏אני מתמחה בבריחות.
‏ועכשיו אתה עומד לפתוח דף חדש.
‏כן. בהחלט.
‏ומי יודע מה צופן העתיד?
‏כשיש לך סכומים כאלה בחשבון הבנק.
‏הם היו מלאים בכסף.
‏מיליון ו-200 אלף דולר. נכון?
‏כן. ‏-תודה רבה.
‏בבקשה. ‏-ביי.
‏אז עכשיו יש לנו מספיק כסף לחיות.
‏רק צריך לצאת מפה במהירות. ‏-כן.
‏אתה זקוק לה מייד?
‏כן, גברתי. אני זקוק לה מייד, לצערי.
‏היא מהממת. מי האיש הזה? ‏-לא רע.
‏רגע. ‏-אלוהים.
‏היא נראית מדהים. ‏-כן, זו טובה יותר.
‏אתה בדרן?
‏לא, גברתי.
‏טוב, אני עובדת הרבה עם ברודוויי. ‏עם הרבה בדרנים.
‏באמת?
‏רגע, מה אתה… ‏-אולי ראית אותי בטלוויזיה.
‏באמת ראיתי אותך. הוא נראה מוכר.
‏ג'ון מקאפי. תחפשי אותי בגוגל, תראי.
‏טוב, בוא נראה.
‏מה שם המשפחה שלך? מקאפי?
‏מקאפי. מ-ק-א-פ-י.
‏אתה מקאפי?
‏אני מקאפי. כן, גברתי.
‏אני בחנות שלך, תאמיני או לא.
‏טוב, זה… ‏-אני משתמשת בך ל… כדי להגן…
‏בשביל האנטי וירוס. ‏התוכנה נמצאת במחשב שלך ושל כולם.
‏זה אתה? ‏-כן, גברתי. מה דעתך?
‏זו מסווה אותי יותר? ‏-אני אהבתי.
‏כן, לחלוטין.
‏אני יודעת למה. אתה תתארח ב"בוס בהסוואה"?
‏אתארח איפה? ‏-"בוס בהסוואה"?
‏לא, גברתי, זה יהיה גרוע הרבה יותר מזה.
‏את תגידי, "האיש הזה היה בחנות שלי".
‏אני מבטיח לך, את תגידי את זה בעוד שבוע.
‏אתה לא עומד להסתבך, נכון?
‏אני תמיד מסתבך, אלוהים…
‏הוא מספר לכולם מי הוא.
‏"אני ג'ון מקאפי, אולי שמעתם עליי.
‏"אל תגידו למשטרה, אבל ג'ון מקאפי בעיר."
‏אני אוהבת את זו. ‏-גם אני.
‏תגזרי לי את הפוני? ‏-כן.
‏עם משקפי שמש ענקיים אני אהיה בסדר.
‏הי. ‏-שלום.
‏בדיוק. אתן מוכרות כאלה?
‏לא, אלה משקפי הפראדה שלי.
‏איפה קנית? ‏-אפשר לקנות בכל מקום.
‏כמה הם עלו? ‏-משהו כמו 300 דולרים.
‏אשלם לך 500.
‏טוב. ‏-סגרנו.
‏לא תוכלו לפרסם אותה, רק שתדעו. ‏-אני לא אעשה איתה כלום.
‏אל תפרסמי בטוויטר. ‏-אני לא אפרסם.
‏אין לי טוויטר ופייסבוק.
‏אסור שידעו איך אני נראה. ‏-הנה, עוד אחת.
‏ביי. ‏-תודה. ביי.
‏שיהיה לכן יום טוב. ‏-להתראות.
‏זה נעשה מטורף יותר ויותר.
‏הוא נפטר מהכול.
‏הוא העביר את כל הנכסים.
‏הוא מכר מכוניות, את הבית.
‏כן, הוא ארז ונסע.
‏השיער שלך מוצא חן בעיניי.
‏גם בעיניי. אני מגדל אותו כבר שנים. ‏-מהמם.
‏חשבתי שהוא מבדר למדי.
‏חשבתי שיהיה כיף.
‏לא ידעתי לאן אנחנו נוסעים.
‏הוא אמר לי שלנובה סקוטיה.
‏ואז הוא ציין שיש לו יכטה
‏שהוא קנה מ"הזאב מוול סטריט".
‏- דה גרייט מיסטרי ‏פייראטס קוב אן-סי -
‏זה מושלם.
‏לא, מותק. זה החדר שלנו. סליחה.
‏נחמד מאוד. אתה מרוצה? ‏-סליחה.
‏כן, ממש. לא רע.
‏ג'ניס היא אשתו החדשה של ג'ון.
‏הוא התאהב בג'ניס כשהגיע למיאמי.
‏מייד אחרי גואטמלה. באותו היום.
‏פגשתי את ג'ון לראשונה במיאמי.
‏עבדתי שם בזנות.
‏עבדתי בזנות בעשר השנים שלפני כן.
‏הגעתי לשלב שבו נמאס לי מהשטויות.
‏נמאס לי ממה שעשיתי.
‏פשוט נמאס לי לא להתקדם לשום מקום.
‏האם זו הייתה אהבה ממבט ראשון…
‏ממש לא. זו לא הייתה אהבה ממבט ראשון.
‏אני אוהבת אותך עכשיו, ‏אך זו לא הייתה אהבה ממבט ראשון.
‏אז אחרי שהכרתי אותו, ביליתי איתו את הלילה.
‏ראיתי בכך הזדמנות.
‏לא הזדמנות להונות או משהו כזה.
‏ראיתי מישהו שאולי,
‏אם אהיה מקסימה מספיק, או מבדרת מספיק,
‏או שאם הוא יאמין אפילו במעט
‏שאולי יש לי עתיד מעבר לתעסוקה הנוכחית שלי,
‏ראיתי בו מישהו שאולי יוכל לעזור לי בזה.
‏אז כן, המצב היה די…
‏הייתי די מודעת לחומרת המצב,
‏או אולי כדאי לומר,
‏הייתי די מודעת למה בדיוק אני נכנסת
‏בכך שאני מסכימה להישאר איתו.
‏היי, חבר'ה? ‏-מה קורה?
‏תוכלו, קודם כל, ‏להעלות את הנשק לסיפון? תודה.
‏טוב, זה תא האחסון.
‏עכשיו יש לנו הרבה מקום לאחסון. אראה לך.
‏תשים את שלי בחדר השינה. הוא בצד ימין.
‏טוב. אראה לך את שאר היכטה.
‏כן, אדוני.
‏הוא אמר חרטום החוצה, ירכתיים פנימה.
‏אז חבלי רתיקה בדופן שמאל.
‏יש סיכון בעזיבת המים הטריטוריאליים.
‏אנחנו חמושים. לא נהיה טרף קל.
‏היכטה עצמה עשויה שמונה שכבות של פיברגלס,
‏שלוש שכבות של שריון,
‏אז גוף הסירה עצמו ממש חסין כדורים.
‏אנחנו שטים לכיוון איי בהאמה.
‏אז נעבור במצר פלורידה, ‏ממש כפי שהמינגוויי נהג לעשות.
‏- מיאמי - איי בהאמה -
‏- איי בהאמה -
‏וכשהגענו לשם הייתה בעיה רצינית.
‏הבחור הזה הוא מההגירה.
‏והאחרים הם מהמכס, והאיש הזה שוטר.
‏טוב. אסביר מי אני. שמי ג'ון מקאפי.
‏וכל חברי הצוות שלי ‏הם יוצאי הכוחות המיוחדים של הצבא.
‏ג'ון היה צריך לדווח על כלי הנשק שלו.
‏הוא הביא בערך 17 יותר מדי.
‏מותר להביא שלושה כלי נשק ו-250 כדורים.
‏טוב.
‏וצריך לבחור שלושה.
‏אני צריך נשק.
‏תתקשרו אליהם מהמספר הזה כדי לעשות הזמנה.
‏ואז המצב הסתבך.
‏צריך להסתלק מפה, חברים.
‏אני מצטער. אנשים רעים רודפים אחרינו, טוב?
‏כן, איפה הוודקה, אדוני?
‏תקשיבו, זה מצב של חיים או מוות.
‏צריך לצאת מייד.
‏זה היה מהיר. ‏-כן.
‏טוב, אתה יודע מה? אני לא לוקח סיכון.
‏אני חוזר פנימה.
‏אנחנו פשוט כל כך… אלוהים.
‏זה מצטבר.
‏זה היה קשה מאוד.
‏הוא בן 70 ומשהו, והוא שוב במנוסה מהחוק.
‏ג'ניס רחוקה מהילדים שלה,
‏היא לא יודעת מתי היא תחזור.
‏אף אחד לא התרגל לחיים החדשים.
‏זה היה רע, אבל היה להם את הים הפתוח.
‏הם היו חופשיים.
‏הייתה להם היכטה. היה להם זה את זה.
‏אהבה היא כשאתה מאבד את עצמך לחלוטין.
‏כלומר, אתה אפילו לא מודע לקיום שלך.
‏והקיום היחיד הוא של מושא האהבה שלך.
‏כן, מה עוד אפשר לרצות?
‏תודה. ‏-וסיימנו.
‏עברתי ממלון למלון עם הסרסור שלי ‏כשהכרתי את ג'ון.
‏הכול היה בסדר עד אפריל בערך, ‏אז נקלענו למריבה קשה.
‏אז כמובן, כהרגלי, התקשרתי לסרסור שלי, כן?
‏טוב, כי זה מה שהכרתי.
‏כשהתקשרתי, הסרסור אמר,
‏"אני יכול לשלוח אלייך מישהו."
‏אז הבחור הגיע לפגוש אותי.
‏הוא אמר לי שהוא מייצג קרטל
‏ושהמשימה שלו היא לאסוף את ג'ון.
‏פחדתי מאוד.
‏ואני זוכרת שהם דיברו ‏על הדברים שהם רצו לעשות,
‏כמו להרעיל אותו, או לגרום לי לשכפל מפתח ‏כדי שיוכלו להיכנס לבית.
‏ואני זוכרת שסירבתי.
‏ואני זוכרת שאחד הסרסורים אמר, ‏"אחי, תגיד לכלבה הזו שאני אהרוג אותה.
‏"הכלבה הזו תמות. המשפחה שלה תמות."
‏אז הוא היה רציני.
‏הם אמרו למה הם רוצים לקחת אותו?
‏היה לו מידע על כל הפעילות הנפשעת
‏שממשלת בליז הייתה מעורבת בה,
‏ושבה היו מעורבים ‏גם פוליטיקאים אמריקאים בכירים אחרים,
‏בממשלה האמריקאית.
‏אז לכן הם רצו להסתיר דברים
‏כמו סחר באנשים, סחר בסמים, הלבנת כספים,
‏כל הדברים הרעים האלה.
‏הם נתנו לי רעל.
‏אני לא יודעת מה זה היה, ‏חומר אפור במרקם גרגירי.
‏והם רצו שאבשל לו ארוחה ‏ושאוסיף את זה לאוכל.
‏בהתחשב במצבי,
‏לא יכולתי לומר, "תזדיינו. לא אעשה את זה", ‏ולצפות שלא יהרגו אותי.
‏ואני זוכרת שהחזקתי את זה ביד,
‏בעצם, בכיס. החזקתי אותו עליי, ‏כי לא רציתי שהוא ימצא אותו.
‏הוצאתי את הרעל מהכיס ‏בזמן שבישלתי, והסתכלתי עליו.
‏ואמרתי "אני לא עושה את השטות הזו". ‏וזרקתי אותו לזבל.
‏וסגרתי את שקית האשפה והוצאתי אותה למסדרון.
‏ג'ון יודע שדברים כאלה קורים, ובמידה מסוימת
‏גם אני ידעתי שהם קורים.
‏אבל רק בסרטים.
‏כלומר, אלה דברים שרואים רק בטלוויזיה.
‏אלה לא דברים שקורים בחיים האמיתיים.
‏ברור שהוא מהווה איום. ‏ברור שהם רוצים לחסל אותו.
‏ברור שהם רוצים להשתיק ולהכפיש אותו.
‏ברור שהם רוצים לקרוא לו משוגע ופרנואיד.
‏אבל אנשים רודפים אחריו.
‏פעם היה לי חלק בזה.
‏אז אני יודעת בוודאות ‏שאנשים רודפים אחריו ורוצים להשתיק אותו.
‏כל מערכות היחסים הן מוזרות. ‏אבל הם היו מאושרים. באמת.
‏כלומר, זה היה כיף. מצלמות, ריגושים.
‏רומנטיקה ואלכוהול, סקס.
‏היה הרבה אלכוהול על היכטה ההיא.
‏לעזאזל, שכחתי מזה.
‏היה יותר אלכוהול מאשר מים.
‏וכולם מזגו את החרא שהם הביאו
‏לתוך כל מה שהם רק מצאו.
‏כל הסמים האלה,
‏ומלחי האמבט המזוינים האלה ‏מטריפים לך את המוח.
‏הם כמו מת', רק פי עשרה.
‏הם מגבירים את הפסיכוזה שלך, את הפרנויה.
‏וג'ון לקח די הרבה.
‏פחדתי מאוד.
‏ג'ון נדפק.
‏המאבטחים היו ישנים מכונסים בפינה עם אקדח.
‏והם לא כיוונו את האקדח אליי.
‏הם ידעו מאיפה באות הצרות,
‏הן באו מהחדר של ג'ון ושל ג'ניס.
‏זה המארח שלנו שהשתגע.
‏הוא ירה באקדח על היכטה,
‏והוא הפחיד אנשים, כי הוא לא אמר להם
‏שהוא פורק את הנשק על היכטה.
‏והמצב ממש החמיר.
‏החבר'ה נעשו פרנואידים,
‏חשבו שיש אנשים מרושעים על היכטה.
‏נראה לך שמישהו מתחבא שם?
‏אם היו מתחבאים פה, בחיי,
‏אלה האנשים הטיפשים בעולם.
‏אלה בטח בעיקר עכברושים, מבין?
‏לעיתים תכופות מאוד.
‏אפילו לא ידעתי שיש מקום אחסון,
‏ובטח שלא דלת שלמה שמובילה למקום כלשהו,
‏אז אם לא אכפת לך, אדוני.
‏ואז הם יצאו באקדחים שלופים,
‏משום שאנשים מתחבאים מתחת למיטה שלהם.
‏הבנתי אותך.
‏יש בתחתית צוהר.
‏לעזאזל. ‏-אני מגיע.
‏יש מה? ‏-תביא את הפנס שלך.
‏מה לעזאזל?
‏זה מוביל לחדר המנועים?
‏לא, אי אפשר לדעת…
‏אז בשביל הצופים,
‏זה מה שקורה כשקונים יכטה
‏ולא בודקים אותה.
‏את רוצה שאחזיק לך את הפנס?
‏לכן לא רציתי את שלי.
‏תודה. ‏-את בסדר?
‏אנחנו בסדר. ‏-כן, אדוני.
‏סליחה.
‏הייתי צריך לכבות את המצלמות ‏אחרת, היא הייתה יורה בי.
‏הנה רוברט, בסדר.
‏שאירה בו?
‏הייתי יורה בו בכיף, כי בכנות…
‏הייתי למעלה ודיברתי איתו חצי שעה בערך.
‏כן? איפה? בכף הרגל?
‏בזין. ‏-אני לא אירה לו בזין.
‏הוא עלול לדמם למוות. ‏אנחנו על יכטה. אירה בבוהן.
‏מעולם לא ראיתי שירו למישהו בזין.
‏ג'ון, זה לא נחמד.
‏אבל לי זה הספיק.
‏אני לא אסבול… לעזאזל עם זה.
‏אתם לא תתקעו לי כדור בראש.
‏אני רק יוצא לשאוף אוויר.
‏פשוט לא רציתי למות.
‏כן.
‏איזה דפק.
‏קפצתי למונית עם התיקים, ואמרתי, ‏"קח אותי לנמל התעופה המזוין".
‏ואז הבנתי שייתכן שג'ון מסוגל לרצוח.
‏מיליונר משוגע, פסיכופת, ‏פרנואיד, מכור לסמים.
‏תקראו לי איך שתרצו.
‏אין טעם ללכת סחור סחור.
‏עכשיו צריך לומר את האמת.
‏שמי דריל ויליאמס. ‏אני בן הדוד מדרגה ראשונה של ג'ון.
‏ובעצם, שנינו נולדנו באותו אזור
‏ביער דין שבגלוסטרשייר.
‏ג'ון עבר לארה"ב בגיל צעיר מאוד.
‏עברתי לקליפורניה ב-1986,
‏ואחת מבנות הדודה שלי גרה שם.
‏שאלתי, "ראית את ג'ון מקאפי?"
‏היא אמרה, "הוא עושה משהו
‏"עם 'אנטי וירוס' או משהו כזה."
‏וירוס מחשב הוא תוכנה שיש לה מטרה, ‏והמטרה היא לשרוד.
‏הוא הרוויח את ההון שלו.
‏בשלב זה, ג'ון היה נקי מסמים ומאלכוהול ‏כבר 20 שנים, לדעתי.
‏למרות שג'ון אהב אורח חיים מבודד למדי,
‏הוא תמיד רצה להיות מישהו מיוחד.
‏- יוגת יחסים עם ג'ון מקאפי -
‏היה לו את עניין היוגה.
‏יש לכם חברים ומשפחה ואנשים
‏ולא ידעתם שאתם בודדים
‏ופתאום אתם מתחילים להתפתח, ומה מתגלה? ‏מי שאתם באמת.
‏הדבר שהסתרתם בפעילויות האין-סופיות שלכם.
‏ראיתי במו עיניי איך אנשים סגדו לו.
‏אבל כמו כל דבר עם ג'ון, הוא השתעמם די מהר.
‏אם יש לך די כסף,
‏תוכל לקנות כל דבר וכל אחד בבליז.
‏ג'ון חשב שזו חברה מושלמת.
‏פה, אתה לא יכול לטעות אם יש לך כסף בכיס.
‏כשהוא עבר למקום כלשהו, הוא נכנס בסערה,
‏חילק דברים לכולם.
‏נשק, מחשבים וסירות למשטרה.
‏תמיד היה חשוב שהמשטרה תהיה בצד שלו.
‏תודה, ידידי. מה שלומך היום?
‏די טוב. ואתה? ‏-מצוין.
‏טוב. ‏-תודה.
‏זה היה מסוג המקומות האלה.
‏ואנשים נרצחו על האי.
‏זה לא היה המקום הכי בטוח בעולם.
‏גרג פאול גר במרחק 180 מטרים במורד החוף.
‏ערב אחד ישבתי עם גרג לשתות משהו.
‏הוא היה ממיאמי.
‏אני חושב שהיה לו בר ‏באחת מעיירות מכללות הפוטבול.
‏והוא לא נראה כבחור רע.
‏אבל הייתה לו בעיה רצינית ‏עם הכלבים של ג'ון.
‏והבעיה היחידה הייתה התוכי שהיה לו על הכתף.
‏כאילו היה מחובר לכתף שלו.
‏הוא היה הולך איתו לכל מקום.
‏אם יש עשרה כלבים על החוף,
‏אז לא תסתובב עם תוכי על הכתף.
‏פאטי. הינה פאטי שלי.
‏זה מטורף. כלבים רודפים אחרי ציפורים. ‏-חמודים שלי.
‏וייתכן שלכלבים יש תפקיד משמעותי ‏בתעלומת הרצח הזו.
‏גורמים רשמיים אומרים ‏שהתוקפנות שלהם הייתה מקור תכוף לסכסוך
‏בין מקאפי לבין שכנו, גרג פאול, שגר פה.
‏ביום שישי האחרון, מקאפי אמר למשטרה ‏שמישהו הרעיל ארבעה מכלביו,
‏וכדי לגאול אותם מייסוריהם, מקאפי ירה בהם.
‏יומיים לאחר מכן, ‏מישהו ירה בגרג פאול פעם אחת בראש.
‏כשמישהו מאיים להרעיל את הכלבים שלך,
‏וביום למחרת מישהו מרעיל את הכלבים שלך,
‏לא נראה לי שיש הרבה אנשים
‏שלא היו חושבים להרוג את אותו בן אדם.
‏כמה מכלביו מתו, ובשטח שמאחור, ‏ניתן לראות את הבור הגדול…
‏- שכחו מהכלב ‏היזהרו מהבעלים -
‏ממש פה, קברו את הכלבים.
‏עדיין אפשר להריח סירחון של נבלה.
‏ובשביל רוב האנשים, הסיבה שלא יעשו את זה
‏היא האיום שבמאסר.
‏אבל למי שגר בחוף הצפוני של בליז
‏שם אין משטרה בנמצא
‏והפושע גר כ-180 מטרים במורד החוף,
‏לדעתי, היו לו המון הזדמנויות.
‏אבל כפי שאמרתי, נראה שבשלב שבו התרחש הרצח,
‏ג'ון היה במקום אחר.
‏הוא חזר לשתות.
‏לקחת סמים.
‏מהניסיון האישי שלי,
‏יש סיבה שמכנים אותם "חומרים משני תודעה".
‏הם גורמים לך לעשות ‏מה שלא היית עושה בדרך כלל.
‏כל מה שמאפשר גישה אל האמת, הוא חיובי.
‏השאלה היא, האם אתם תחשבו שהוא חיובי.
‏סביר להניח שלא.
‏האמת כואבת לכולם.
‏לכולם יש מה להסתיר. לכולנו.
‏עוד לא מצאתי אדם אחד שלא היה לו סוד.
‏הייתה לו הפרעה רגשית קשה, ללא ספק.
‏הוא הסתיר אותה היטב.
‏זו הסיבה שמעולם לא הרשה לי ‏לדבר על הבת שלו. מעולם.
‏הוא נטש אותה.
‏הוא הפסיק להיות אבא שלה.
‏לדעתי, זה גרם לו בושה מרובה,
‏ולכן אסור היה לי להזכיר את זה.
‏הוא המשיך הלאה, ‏כי זה מה שנרקיסיסטים עושים.
‏הם מסוגלים לנעול את האמת בפינה חשוכה בראש,
‏ולא לפתוח את הנושא שוב. לא להביט בו שוב.
‏ובזה הוא הצטיין.
‏נראה לי שזה קשור לילדות שלו.
‏בהתחשב בכך שאביו נעדר מחייו ואז התאבד
‏כשג'ון היה בן 17 בערך.
‏הסיפור על אביו היה שהוא היה אדם אלים.
‏הוא היה מכה את אימו כהוגן,
‏וג'ון נכח שם, והיה צריך לראות ולשמוע.
‏כל הזמן, בילדותו,
‏הוא ראה את אימו חוטפת מכות רצח.
‏אני רוצה לשנות את העולם.
‏אני רוצה שהילדים והנכדים שלי, והילדים שלך
‏יחיו בעולם טוב יותר משלנו.
‏שבו יש קצת יותר אהבה,
‏וקצת יותר אנושיות ‏מאשר בעולם שבו אני גדלתי,
‏כשגדלתי עם אבא ששבר לי את הזרועות
‏והתעלל בי עד לרמה בלתי נסבלת,
‏התעלל באימא שלי,
‏עד לרגע שעשיתי משהו בנידון.
‏לא זכרתי את זה. לא ידעתי שהוא אמר את זה.
‏לעזאזל.
‏"עד לרגע שעשיתי משהו בנידון."
‏וואו. אני חושב שזו הייתה הודאה.
‏אם יש בי אפילו רק עשירית ממה שהם יגלו,
‏אדם שרוצח את שכניו,
‏שמתנקש בנציגים ממדינות זרות.
‏אם יש בי אפילו רק עשירית מהאדם הזה, ‏אז אתם רוצים להסתבך איתי?
‏התחלתי לפתח תאוריה.
‏אז יום אחד, הצגתי אותה לג'ימי.
‏הוא היה היועץ הבכיר של ג'ון.
‏אמרתי, "ג'ימי, מה עם אבא של ג'ון?"
‏הוא ענה, "מה איתו?"
‏אמרתי, "ג'ימי, יש לי תחושה מוזרה, ‏שג'ון ירה בו".
‏וג'ימי הביט בי, והיה לו מבט מטורף בעיניים.
‏הוא אמר…
‏"איך ידעת את זה, לעזאזל?"
‏ואמרתי, "לא ידעתי, אבל עכשיו כן".
‏ג'ימי סיפר לי שג'ון התוודה בפניו
‏שכשהוא היה נער, הוא ירה באבא שלו.
‏הוא הרג אותו, וגרם לזה להיראות כהתאבדות.
‏האיש הזה מסוכן, הוא פגע באנשים רבים.
‏הרבה מידע.
‏מתחילים.
‏אולי הוא משוגע, אולי לא. נראה.
‏לעזאזל.
‏אני לא ממש בטוח מה קורה פה.
‏…רגעים ספורים של אמת.
‏חשבתי שזה מטורף.
‏מי שם, רוברט?
‏אבל לא מתפקידי לשפוט אותו.
‏אנחנו נקנה אותו. רצית מציאות?
‏לכולנו יש שדים בארון.
‏תזרוק את הסלולרי מהחלון המזוין.
‏כבר בגיל 15 הייתי די דפוק.
‏סילקו אותי מכל בית ספר שבו למדתי.
‏לעזאזל.
‏ואז מישהו אמר שאני טוב בצילום.
‏זה מה שהייתי צריך.
‏אני הולך איתם. לא אשמש פה למטרה,
‏זה בטוח.
‏שלחו אותנו למקומות הכי מסריחים בעולם.
‏סרייבו, צ'צ'ניה,
‏אפגניסטן,
‏סוריה, קוסובו,
‏מקומות כאלה.
‏אחרי 30 שנה כצלם מלחמה, ‏הייתי מוכרח לצאת מזה.
‏ואז פגשתי את ג'ון.
‏כשהתחלתי לצלם,
‏הוא אמר, "אתה לא תצליח להתקרב אליי כל כך".
‏אם אתה רוצה לומר אז אתה… ‏-לא אמרתי כלום.
‏אז אתה תהיה כמו כל האידיוטים האחרים
‏שראיינו אותי
‏והגיעו למסקנות משלהם לגבי חיים שהם לא חוו.
‏אבל זו הייתה רק ההתחלה. ראיתי את הטירוף.
‏ולא היו לי שום ראיונות. לא היו לי שאלות.
‏לעזאזל.
‏היינו ממש קרובים,
‏הייתי צריך לחזור לשם בהקדם האפשרי.
‏- מאי 2019 -
‏- איי בהאמה ‏ג'ורג'טאון -
‏לאן הולכים עכשיו, ליכטה?
‏בדיקה.
‏תזוז.
‏כף הרגל שלי התנפחה בטירוף.
‏היי, חמוד. מה שלומך?
‏נחמד לראות אותך.
‏היי!
‏היי, רוברט. ‏-היי, ג'ניס.
‏תניח את המצלמה המזוינת, ותיתן לי חיבוק.
‏יש לי שלושה חדרים לשלושתכם, ‏ועוד שלושה חדרים במלון.
‏זה אמור להספיק לכולם.
‏אנחנו שישה, נכון?
‏שבעה. ‏-שבעה.
‏טוב, אתה תישן על הרצפה. ‏-אין בעיה.
‏עשינו עבודה טובה ביחד. ‏עשינו דברים יפים ביחד.
‏ונוכל להמשיך. ‏-כן.
‏אצלם שוטים מכוננים מחוץ ליכטה.
‏אבל אתם לא יודעים מה עומד לקרות.
‏אתה שומע את השיחה שלנו?
‏לא. המיקרופון כבוי.
‏טוב, תודה.
‏לפעמים, כעיתונאי, אני מרגיש כמזון לכרישים.
‏ככה זה בחיים.
‏מה שנכון, נכון.
‏מתחילים. זורקים את הפיתיון! כן!
‏אין הבדל.
‏אין הבדל? ‏-בכלל לא.
‏רק רגע. טוב.
‏שמי ג'ון מקאפי.
‏אני לובש אחת מהתחפושות הרגילות שלי,
‏כלומר, מסכה על הפנים או משהו בסגנון.
‏אני מוסווה לחלוטין,
‏אני לא נראה כמוני, ‏ואני אפתיע אתכם, זה אני.
‏בבקשה.
‏כתבתי כמה שאלות שנוכל לשאול…
‏רק כדי לשמוע דברים ‏כמו ציטוטים נבחרים מהתנ"ך.
‏"בראשית ברא אלוהים את השמיים ואת הארץ."
‏מיליון הדולרים הראשונים.
‏מתי הרווחת את המיליון הראשון שלך?
‏לעזאזל, אני לא יודע.
‏העבודה הראשונה.
‏נראה לי שכיסחתי דשא. לא, גרפתי שלג.
‏אנשים התעמתו איתי,
‏"תשאל דבר כזה, תשאל דבר אחר."
‏"תשאל על האבא שלו."
‏"תשאל על דבר כזה או אחר."
‏אם הוא ירצה לספר לי ‏על האבא שלו, הוא יספר לי.
‏אם הוא ירצה לספר לי על בתו, הוא יספר לי.
‏כי הסיפור היה על הבריחה שלו מהממשלה.
‏בפעם האחרונה שראיתי את ג'ון,
‏הוא אמר לי ‏שהקרטל המקסיקני רוצה להרוג אותו.
‏הוא היה מוקף בעוד מאבטחים חמושים.
‏אבל לא נראה שג'ון פחד.
‏הוא רק רצה שיצלמו אותו.
‏כל השאר מחוץ לפריים? טוב. ‏-כן.
‏ג'ון הציע, ‏"אולי נצלם תוכנית שבה אני רק מדבר?"
‏טוב, תגיד לי כשאתה מתחיל.
‏והוא התחיל לראיין את המקומיים ‏לתפקידי אבטחה.
‏זה נשק אוטומטי, טוב?
‏אז למה אתה נושא נשק כזה בגלוי?
‏תשים לב לאן אתה מכוון אותו. ‏-סליחה.
‏ספיי מכיר את הצד האפל של העולם.
‏כמה פעמים ירו בך?
‏שלוש פעמים. ‏-שלוש פעמים. הוא הראה לנו את הצלקות.
‏דקרו אותו בעין ימין, אז חסרה לו עין ימין.
‏כמה פעמים עצרו אותך?
‏אותי בטח יותר.
‏לא יודע בדיוק, אבל כמה פעמים. ‏-הוא לא יודע בדיוק.
‏אבל הייתי חף מפשע בכולן.
‏ג'יימי הוא אדם מצוין,
‏אבל… אם לשפוט ‏מהקעקועים על הצוואר שלו וכולי,
‏ברור שיש לו עבר מעניין כלשהו.
‏הוא לא חשף אותו בפניי.
‏בלי לפרט, חייתי חיים שלמים, כמה פעמים.
‏הוא תמיד אמר שהחיים שלו בסכנה, ‏שהמצב לא בטוח.
‏שהם עלולים לתפוס אותו.
‏כשאתה אומר "הם", מי אלה?
‏אני חושב… אני לא ממש יודע.
‏כלומר, ממה שאני מבין,
‏מדובר בקרטלים, בסוכנים חשאיים, ב-CIA,
‏או במי שזה לא יהיה, שהוא אמר שרדף אחריו.
‏אני פשוט לא ידעתי.
‏אשתי אולי חייכנית וחברותית,
‏או שאולי היא מצמידה סכין לצווארי, ‏מה שכבר קרה.
‏זה דווקא לא קרה איתי.
‏מה? ‏-אף פעם לא הצמדתי סכין לצווארך.
‏בטח. ‏-לכן יש לנו בעיות עכשיו.
‏אל תתבלבל עם אקסית כלבה. ‏-אני זקן.
‏איך אני אמור לזכור, לעזאזל…
‏תקשיב, טוב? ‏-…כל הנשים האלה, מותק?
‏אתה אמור לזכור אותי,
‏כי אני "האחת". טוב?
‏ואז חיפשנו בתים. הוא התכוון לקנות שם בית.
‏בוקר טוב, גברתי. ג'ון מקאפי. נעים מאוד.
‏נעים מאוד.
‏שנעלה?
‏אל תדאגי, הוא רק מתעד את החיים שלי.
‏בואו נעלה, טוב.
‏למעשה כבר הציעו לנו ‏את המחיר שביקשנו בסך 1,790,000 דולרים.
‏טוב, זה בטח קורה הרבה בעסק הזה.
‏כן, נכון.
‏ו…
‏איזה חוף נחמד. ‏-טוב.
‏אני מניח שחדר השינה הראשי הוא למעלה?
‏לדעתי, זה חדר השינה הראשי, ‏כי הוא נמצא במרחב מגורים נפרד.
‏טוב.
‏הוא מוצא חן בעיניי.
‏טוב. אני רוצה להציע את המחיר המלא.
‏רבע מיליון כמקדמה.
‏אשלם ריבית של 5,000 דולר לחודש ‏למשך 18 חודשים
‏ואז את היתרה לאחר 18 חודשים.
‏טוב. בסדר.
‏ההצעה הזו נשמעת לי טובה. ‏-טוב.
‏תודה. ‏-בבקשה.
‏תודה, גברת ג'ודי. ‏-נעים להכיר אותך. ביי.
‏תודה.
‏ואז הלכנו לארוחת ערב ‏במסעדת ברביקיו בצד השני של הרחוב,
‏ואז בבוקר…
‏יכולת לצלם את זה.
‏צילמתי, אבל הסאונד היה כבוי.
‏טוב, בסדר. מה קורה?
‏כן.
‏אנחנו נוסעים.
‏שמעתי שממציאים תלונות נגדי באשמת סחטנות,
‏הלבנת כספים, רצח… מה שאתה רוצה.
‏אז זה עדיין נוגע לבליז, או משהו חדש?
‏מה אמרת? ‏-זה מגיע מבליז או מכיוון חדש?
‏לא, הכול מארה"ב.
‏עכשיו זה רציני. רציני מאוד.
‏טוב, אז תהיה גם מעורבות צבאית.
‏אין לי זמן לחרא הזה, ‏ואני גם לא יכול לעצור את זה.
‏הבנתי.
‏טוב.
‏קדימה. כן, אדוני, תתדלק.
‏בצד הזה. ‏-אתה מצליח?
‏חשבת פעם, "אלו שטויות, ‏אף אחד לא רודף אחרינו"?
‏כן.
‏וכשנצא מהנמל, נהיה בסדר.
‏כן, ברגע שאתה… אפילו אם…
‏לא באים לתפוס אותנו.
‏אני לא האמנתי.
‏הימים האחרונים פה, ג'ון, היו ממש מטורפים.
‏כן.
‏ועכשיו היום, אנשים אומרים שאתה הוזה,
‏אומרים לי שהשתגעת.
‏כן, אני יודע. לא, ראית את המציאות.
‏הרשויות הגיעו.
‏טוב, יוצאים.
‏מה הוא חושב לעצמו, לעזאזל?
‏תשחרר את החבל. אתה יכול לשחרר אותו. קדימה.
‏ספיי, תשחרר אותו.
‏ביי.
‏אני גולה מאי הגלות,
‏נוסע לאלוהים יודע לאן, ‏ואראה לך מה זה ה"אלוהים יודע לאן" הזה.
‏אנחנו באמצע האוקיינוס המזוין.
‏איפה הטקילה? אני אכין מוחיטו.
‏מתחת לכיור.
‏טוב, בסדר.
‏כן.
‏לעזאזל. ‏-מה?
‏שם.
‏תחבר לי מיקרופון.
‏תגיד כשתהיה מוכן, אדוני. ‏-אני…
‏הסרטון הזה הוא הסרטון החשוב ביותר ‏שצילמתי אי פעם.
‏ושאלתי, "למה אני פה, ג'ון?"
‏"כי… מה המטרה שלי?"
‏"למה אתה זקוק לזה?"
‏עכשיו תקבל הרבה מזה, ידידי.
‏אני אפברק איזו מציאות שמתחשק לי, ‏כדי שיסתכלו עלינו, רוברט.
‏זה ברור? ‏-כן.
‏יש לך בעיה עם זה? ‏-באתי כדי לעזור.
‏אם זה לא יעזור למכור את מה שצילמת,
‏אז שום דבר לא יעזור, רוברט. כלום.
‏אתה מבין אותי? יצרתי את האוצר הזה.
‏אתה מבין את זה? ‏-כן.
‏פברקתי תפיסה תואמת מציאות.
‏חברי מושבעים, אישומים, מדינות זרות,
‏נשק שצילמת.
‏אז תגיד לי שזה לא שווה זהב.
‏זה שווה זהב.
‏עכשיו, לקחתי את הזהב הזה, ‏וכמו אומן אצטקי משובח,
‏שזרתי אותו בתכשיט מופלא.
‏אתה מוכרח לראות את זה.
‏ואם תצליח, אתה תהיה עשיר בזכותי.
‏בסדר. ‏-סוף פסוק.
‏טוב, ג'ניס.
‏רציתי לתעד את ג'ון כמיטב יכולתי.
‏אתה מצלם?
‏אני פשוט אסיר תודה על כך ‏שסוף סוף הוא חש כבוד כלשהו לאמת.
‏מה עוד יכולתי כבר להשיג?
‏זהו זה.
‏- הרפובליקה הדומיניקנית -
‏הגענו.
‏ברכותיי.
‏תודה.
‏נקווה שנוכל להישאר פה זמן מה.
‏נקווה. נראה לי שזה מקום נחמד.
‏אני אוהב הרים.
‏ג'ון יצא מהיכטה,
‏החזיק בה, הסתכל החוצה, ונשא את הנשק שלו,
‏את האקדח שלו.
‏ג'ון? ‏-כן.
‏אתה נושא נשק. לפני שאתה יורד. כן.
‏אז זה עורר את משמר החופים, את חיל הים.
‏ואז הגיע חיל הים.
‏הוא רוצה להגיד משהו ל…
‏הוא רוצה להגיד משהו לכולם.
‏תפסיקו! בלי לצלם.
‏לא. סליחה.
‏אז הם נכנסו והתחילו בחיפוש.
‏הם עברו על הכול.
‏אתם לא צריכים לגעת לי בכסף.
‏אמרו לנו לרדת מהיכטה.
‏רשויות הרפובליקה הדומיניקנית עצרו אותנו.
‏מנסים להאשים אותנו ביבוא נשק בלתי חוקי.
‏והכניסו אותנו לכלא.
‏תצלם מקרוב.
‏סבא'לה, אתה בסדר?
‏איך התחושה להיות בכלא?
‏איך התחושה? ‏-כן.
‏אתה לא לוקח איבופרופן, ג'ון? ‏-כמו בכל מקום אחר.
‏לצלם סרטונים, תמונות בתוך כלא.
‏זה די מצחיק.
‏הוא אמר לי פעם, ‏"אני יכול להרוג כל אחד, בכל מקום, אלכס.
‏"זה פשוט כמו שיחת טלפון."
‏אתה יודע מה? האמנתי לו.
‏באמת.
‏הייתה לו השפעה כזו על אנשים.
‏הוא היה האדם הכי מבריק, ‏והכי תחמן שהכרתי בחיי.
‏והוא רצה לשלוט גם על הסיפורים.
‏הוא עשה זאת במומחיות.
‏וזו באמת הייתה נקודת המפנה,
‏בשלב הזה התחלתי להטיל ספק בכול.
‏אני לא יודע לגבי גרג פאול, ‏אני לא יודע לגבי תוכנת רישום ההקשות.
‏אני לא יודע לגבי האבא.
‏אני יודע רק מה ששמעתי כסופר בחוגים האלה.
‏באמת לא יודעים מה האמת ומה בדיה.
‏לעזאזל, קשה מאוד להימלט משובים בעולם הזה.
‏הם שחררו אותנו.
‏ג'ון השתמש בדרכון הבריטי שלו ‏כדי שיגרשו אותו לאירופה.
‏ואז הוא אסף כמה מאבטחים צ'צ'נים
‏ושני טורקים.
‏והגיע לספרד.
‏טייקון הטכנולוגיה, ג'ון מקאפי, נעצר בספרד
‏והוא ממתין להסגרתו לארה"ב באשמת העלמת מס.
‏הוועדה לני"ע ולבורסות בארה"ב
‏מאשימה את מקאפי ‏שהרוויח יותר מ-23 מיליון דולרים
‏מקידום של לפחות שבעה מטבעות מבוזרים.
‏מקאפי מואשם בהעלמת מס ובסחר במידע פנים
‏הוא צפוי לקבל עד 30 שנים בכלא
‏- בית הכלא המרכזי בריאנס 2 -
‏אישית, שילמתי
‏עשרות מיליוני דולרים במיסים לארה"ב.
‏והחברה שלי שילמה מיליארדי דולרים.
‏אם יסגירו אותי לארה"ב,
‏קרוב לוודאי שאבלה
‏את שארית חיי בכלא.
‏- עשרים ושלושה ביוני 2021 -
‏יזם תוכנת האנטי וירוס, ג'ון מקאפי, נמצא מת
‏בבית כלא בברצלונה.
‏שעות ספורות לפני כן
‏הסכים בית משפט ספרדי ‏להסגיר אותו לארצות הברית
‏כדי שיעמוד למשפט באשמת העלמת מס.
‏ג'ון מקאפי לא היה אובדני.
‏דיברתי איתו כמה שעות לפני שהוא נמצא מת.
‏המילים האחרונות שלו אליי היו,
‏"אני אוהב אותך. ואתקשר אלייך בערב."
‏אלה לא מילים שאומר אדם אובדני.
‏אבל מה אם זה לא כל הסיפור?
‏הנסיבות סביב מותו של מקאפי מסריחות
‏כדג רקוב בצלחת עם צ'יפס ורוטב טרטר.
‏שנים הוא דיבר על כך שרודפים אותו
‏ועל כך שההאשמות נגדו נובעות ממניע פוליטי.
‏אחרי מה שקרה לג'פרי אפשטיין ‏בתא שלו בבית הסוהר,
‏האם יהיה זה מפתיע ‏אם יתברר שמקאפי לא התאבד?
‏אם מדברים על חיסול. היה לו קעקוע ש…
‏הוא אמר, "אם אמות בהתאבדות בכלא,
‏"זו לא התאבדות, רצחו אותי." ‏-כן.
‏- חוסל -
‏אני לא יודע מה לחשוב.
‏אני מצטער, אני לא אובדני, ידידי, לא, טוב?
‏אם יתפסו אותי, אני אילחם בכל כוחי.
‏ג'ון היה הווירוס.
‏האם הוא הרס חיים של אחרים? כן.
‏אבל ראיתי בג'ון גם את הטוב.
‏את הדברים שהוא עשה כדי לעזור לאנשים.
‏רציתי לכתוב את הסיפור הזה.
‏אז ברור שהייתי אובססיבי לגביו.
‏אני מתכנן לחיות עד מחר, ולהתעורר בנשימה…
‏אולי הוא היה רוצח, ‏אבל אני ממש אוהב סיפורים טובים.
‏כמו כולם.
‏מוכן?
‏רק רגע, לא.
‏טוב, מוכן?
‏כן.
‏שלום לכולם. שמי ג'ון מקאפי.
‏איבדתי חבר טוב.
‏איך אפשר לצלם מישהו זמן רב כל כך?
‏איך אפשר שלא לכבד את השטויות האלה?
‏ויסקי סינגל מאלט.
‏זה הופך את כל הזמן לצידך…
‏לנסבל.
‏זה בסדר.
‏אם מישהו יצפה בזה אי פעם,
‏אפשר לראות שלא הייתה פה כוונה רעה.
‏לא.
‏מקאפי מעולם לא פרסם ראיה כלשהי
‏לכך שממשלת בליז וקרטל הסמים "סינלואה"
‏זממו להרוג אותו
‏החברה שנושאת את שמו ‏שווה היום 14 מיליארד דולרים
‏הרצח של גרגורי פאול מעולם לא פוענח
‏הנסיבות סביב מותו של מקאפי ‏עדיין שנויות במחלוקת
‏אז מתי דיברת עם ג'ון בפעם האחרונה?
‏אני לא יודעת אם כדאי לומר.
‏אבל לפני שבועיים, אחרי מותו,
‏התקשרו אליי מטקסס.
‏"זה אני, ג'ון. שילמתי לאנשים ‏כדי שיעמידו פנים שאני מת, אבל אני לא מת."
‏"יש שלושה אנשים בלבד בעולם
‏"שיודעים שאני חי."
‏ואז הוא ביקש שאברח איתו.
‏תרגום כתוביות: עדיאלה דיוויס