Downloaded from YTS.MX
Готові?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Мої рішення
нічим не відрізнялися від рішень звичайної людини.
Те, що, на мою думку, ви б зробили за таких обставин.
Вітаю, я Джон Макафі.
Засновник антивірусної компанії McAfee.
Відколи я покинув компанію,
я став частиною чогось більшого і кращого.
Імовірно, ви чули про антивірус McAfee.
Засновник цієї компанії минулого місяця пішов у підпілля.
Джона Макафі переслідують.
Поліція хоче його допитати щодо вбивства його сусіда.
Колись його статки становили 100 мільйонів доларів.
Колишній улюбленець Кремнієвої долини
тепер переховується десь у Центральній Америці.
Ми планували просто зняти чоловіка-втікача.
Нам треба йти.
-Паспорт. Чорт, я не маю свого. -Мій у мене.
Але я не знав, як далеко це зайде.
Гаразд, стоп.
Ти забув увімкнути камеру. Ти дуриш мене.
-Чорт, ні. -Ні.
Ні.
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Вони посадять мене в тюрму і скажуть, що я можу втекти,
очевидно, я можу втекти.
Я майстер втеч.
Це не буде фільм про секс і жорстокість,
хоча вони можуть там траплятися.
Це історія про людину.
Я можу замовити суші?
Так просто вийшло, що я прожив її в дуже напружений спосіб.
Якого біса?
Ти стріляв у повітря і казав: «Я вб'ю цього покидька».
Ми всі робимо помилки.
Чи є Макафі успішним підприємцем, що збожеволів
і вбив свого сусіда?
Чи він потенційний рятівник Америки?
Джон Макафі, кандидат у президенти.
Я не люблю комусь пропагувати алкоголь, наркотики, жорстокість і божевілля.
Що тут у біса відбувається?
Але мені вони завжди допомагали.
Джон володів інформацією про всіх.
Якщо тебе дійсно переслідують, то ти не параноїк.
Я колись була частиною цього.
Картель хоче його вбити.
Скажи мені, що цю історію не варто розповісти.
Мікс Джеймса Бонда, Обличчя зі шрамом та Індіани Джонса.
За вас.
Це буде слоганом.
Це небезпечна людина.
БЕЛІЗ ЦЕНТРАЛЬНА АМЕРИКА
Усі люблять Беліз.
ХОСЕ САНЧЕС ЖУРНАЛІСТ
Із Маямі летіти лише дві години.
Сюди можна приїхати і знайти храми майя,
безлюдні острови з лише одним деревом.
Можна пірнати з китовими акулами.
Якщо ви плануєте приїхати жити, закінчити кар'єру,
багато людей приїхали і розпочали тут нове життя.
Але правда полягає в тому, що уряд недостатньо контролює
те, кому дозволяють переїхати сюди.
Це найкраще місце для багатьох людей,
які намагаються втекти від проблем у Північній Америці, наприклад.
Багато з них тікають у Беліз.
ДЖОН МАКАФІ ПІОНЕР АНТИВІРУСІВ
Щойно я став постійним жителем Белізу
і я дуже радий, що органи Белізу дозволили мені
жити тут постійно.
Усі знали Джона Макафі.
Його часто можна було побачити в авто з його собаками.
Одного дня дещо сталося з його сусідом.
Я першим із журналістів прибув на місце.
Море і сонце — ось чому
туристи приїжджають на острів Сан-Педро в Амбергріс-Кей.
Однак, схоже, атмосферу дещо зіпсувала
трагедія, що сталася на вихідних.
Позаду мене, посеред ідилічних кокосових пальм,
у тому будинку, Ґреґорі Фолл, 52-річний уродженець Флориди
був убитий пострілом у голову.
Коли я прибув туди, там не було ознак злому.
Поліція сказала, що нічого не було зламано, щоб потрапити всередину.
Отже, він мусив впустити когось.
Перед своїм убивством
Фолл поскаржився органам на свого сусіда,
піонера комп'ютерного захисту, Джона Макафі.
Імовірно, ви чули про антивірус McAfee.
Засновник цієї компанії, Джон Макафі пішов у підпілля,
і місцева поліція хоче його допитати.
Поліція здійснила облаву на маєток містера Макафі на Амбергріс-Кей у неділю,
щоб допитати його про вбивство,
але містер Макафі зник.
Він сказав, що він пішов у підпілля,
бо якби поліція його знайшла, вони б його вбили.
Це все видається неймовірним,
але це одна з тих речей, які надто божевільні, щоб не бути правдою.
Чи вважаю я, що він причетний до смерті Ґреґорі Фолла?
Однозначно, існує висока ймовірність.
Ми готові? Добре.
ГРУДЕНЬ 2012
Ми в Міжнародному аеропорту Маямі.
Зараз 7:30 ранку.
І ми готові розпочинати з Джоном Макафі.
Я отримую дзвінок. Найбільший сюжет у світі сам упав мені до рук.
-Джон Макафі… -Макафі…
Джон Макафі.
Це просто ідеальна історія, і ми вхопимо її за хвіст.
Це історичний момент.
Кортить побачити, що цей чувак із нами зробить.
Я просто подумав…
РОККО КАСТОРО ЖУРНАЛІСТ
«Це буде весело». І буквально сів на літак із Робертом.
Яким був план?
План? У нас його не було.
РОБЕРТ КІНҐ ОПЕРАТОР
Я не знав…
Ми планували просто зняти чоловіка-втікача.
Поїхали.
Мамо, я тебе люблю.
Моїм завданням було контролювати звук, монтувати і записувати.
А Рокко мав взаємодіяти з Джоном.
МАГНАТ-УТІКАЧ ГОВОРИТЬ ІЗ CNN.
Завтра ми прибудемо в аеропорт.
Я маю бути в синьому шарфі.
Підійде багато водіїв, і вони казатимуть:
«Хочете під'їхати, сер?»
Урешті-решт хтось підійде і скаже: «Вибачте, що спізнився».
Саме до нього ми й сядемо.
Я знав, що це важливий репортаж.
Знаєте, VICE хоче його.
Я полетів із головним редактором. Ми хотіли отримати ексклюзив.
Завтра я буквально плаватиму з акулами.
Я не знаю, чи назвав би Джона Макафі акулою,
можливо, скатом, бо він просто кружляє.
У нього той чортів хвіст.
Він проштрикне тебе ним, якщо захоче, але…
О, чорт, куди нам іти?
Його іменем цей антивірус обліплений останні 20 років.
Intel купив його компанію за сім мільярдів доларів.
NASA найняла його програмістом в Інститут космічних досліджень.
Він працював у програмі «Аполлон».
Це маленький крок для людини…
Цей чувак був по суті протилежністю
Біллу Ґейтсу або Стіву Джобсу.
Із антивірусного магната він перемкнувся на йогу та медитацію.
РЕЛЯЦІЙНА ЙОГА З ДЖОНОМ МАКАФІ
І я просто знімаю, п'ю і знімаю,
дурниці, байдуже, знак «Не курити», випивку.
Звичайно, я був надзвичайно наївний, але я не знав, як далеко це може зайти.
Хтозна, у що ми вплутуємося,
але як тут можна сказати «ні»?
Сканування на віруси, можливо, наркотики, зброя.
-То ми… -Звучить, як кіно.
Це точно кіно. Ми зараз живемо в кіно,
тож, сподіваюся, ніхто не помре.
Це захоплює.
Але я не можу купити нову апаратуру.
Одну з камер, на яку я зняв цю документалку,
мені дали в барі.
БЕЛІЗ — МАЯМІ ГАВАНА — КІНҐСТОН
Тож ми проходимо через митницю, без проблем.
БЕЛІЗ
Ми стоїмо разом, під'їжджає фургон.
Там сидить Джон, і він каже: «Застрибуйте». І ми всередині.
-Добре, як у тебе справи? -Нормально. Я лише оператор.
-Я не говорю з журналістами. -Я не проводитиму інтерв'ю.
Я говорю з операторами, у вас круті камери, хлопці.
-Добре. -Я жартую.
Це Сем, дівчина Джона.
Він починає пхати квіти собі в рот.
Що він робить?
Пелюстки троянди.
І він попросив зняти його, поки він замаскований,
прикидаючись, наче в нього був інсульт чи йому відібрало мову,
і, знаєте, роблячи рухи, що він неповносправний.
Це здалося мені дивним.
Так нормально? Спрацювало?
Чи ви могли б розповісти, чому ви хотіли задокументувати цю подорож?
Ну, по-перше, це дуже драматично.
Без сумніву, драматично.
Йдеться про небезпеку, пригоду, ризик, непевність.
-Люди це обожнюють. -Так.
Добре, тож це буде моєю історію,
якщо ви не перекрутите мене так, що я звучатиму, як ідіот.
Це буде повнометражний фільм.
Знаєте, я розумію, що можу сказати достатньо.
-Ви можете зробити з мене кого завгодно. -Монтаж.
Святого, диявола, будь-кого.
Але наприкінці цього ми станемо друзями,
тож, можливо, ви зрозумієте мою ситуацію.
Це має статися до першої.
Від цього залежить моє життя, друже, гаразд?
Джон планував утекти з Белізу в Гватемалу.
Ми щойно говорили з одним чоловіком, що працював у поліції.
Прем'єр-міністр призначив нагороду в 150 тисяч доларів, якщо мене підстрелять.
Якщо вас підстрелять.
Так, або уб'ють.
Він дуже боявся бути спійманим правоохоронцями.
Ми зустрінемося з ним за годину.
Він сказав, що його переслідує безпосередньо уряд Белізу,
і це, по суті, загони спецпризначення.
І хотів вибратися звідти.
Перед нами чувак, що може накивати п'ятами з країни,
коли стало гаряче.
Він згадав, що він зламав телефони уряду Белізу.
Там, мабуть, відбувається багато неймовірної фігні.
Можна сказати, правда, або таємниці.
Макафі вміє шантажувати людей.
Це вже не ігри з моєю двоюрідною сестрою.
Ми пишемо про людей, що роблять погані речі такого масштабу,
який іншим людям лише сниться.
Тоді ми заїхали в наш готель біля кордону з Гватемалою.
Якийсь готель у джунглях.
Там було красиво.
О боже, просто магічно.
Світло, що просочується крізь листя, ліс.
Наче маленькі феї.
Там було справді спокійно.
Але був сильний туман. І було слизько.
Чорт забирай.
Трясця, це було в біса боляче.
От чорт.
Чорт.
Джон такий… Він тиняється готелем.
Я намагаюся його знімати, але на об'єктиві конденсат,
повітря дуже вологе.
Тож це було непросто.
Ми хочемо побачити Ріо-Дульсе. Це далеко?
На моє цілковите зачудування,
він робив це цілу ніч і день із персоналом готелю,
які не впізнали його,
хоча він на той час уже був у кожному телевізорі.
Ніколи не бачив його. Не знаю, як він виглядає.
ДІН БЕРРОУ ПРЕМ'ЄР-МІНІСТР БЕЛІЗУ
Я не хочу бути черствим, але в нього, схоже, сильна параноя.
Я б навіть сказав, що йому бракує клепки.
Кінець першого дня.
Приблизно десята вечора. Перше грудня.
Ми безпечно досягли південно-східного…
Поруч із південно-східним кордоном Белізу.
-Ну… -У нього не всі вдома.
Ні, я розумію.
Я розумію, що відбувається.
Так.
Отже, ви протягли листопад.
-Цілий листопад. -Неймовірно.
У тих перших інтерв'ю
я справді хотів встановити послідовність подій
навколо вбивства.
Але я знав, що найкращим способом здобути інтерв'ю
буде наполягати, щоб Макафі сів у крісло.
Намагатися втримати його якнайдовше в спокої,
постійно нагадуючи, що його можуть забрати завтра,
завтра він може бути мертвий.
Тож якщо не присвятити цьому час, то хтозна.
Чи ви почуваєтеся тут у безпеці?
Адже теоретично копи можуть зайти,
на дверях немає замків, розрізати завісу,
і я думав про це вчора.
Вони можуть це зробити, і, повірте,
я мав ті самі думки.
Чи почуваюся я в безпеці?
Ні, не почуваюся, і не почувався, відколи я поїхав.
Як я можу бути в безпеці?
Я щойно пригадав…
-Ми не можемо тут говорити, хлопці. -Томе, вибач.
-Ми не можемо тут говорити. -У вас дев'ять хвилин.
Але щось стається…
Добре, так.
…і ми знову мусимо тікати.
Але Джона тут немає.
У вас є коротке часове вікно.
Я знаю. Нам треба бігти.
Я спакувався так швидко, як міг.
Добре.
Дідько.
-Що? -Нічого.
Тут не може статися «дідька».
-Ні, усе добре. -Паспорт?
-Паспорт. Чорт, я не маю свого. -Мій у мене.
-Стій, так, він тут. -Чорт.
-Не кажи так. -Добре.
І ось, знайшла твій чохол для камери.
Дякую. Добре, ми готові.
До речі, ми мало не покинули вас двох.
-Щойно? Чому? -Так, тут.
Тому що я сказав Томасу завести мотор і рушати.
-Вибачте. -Я думав, що ми мусили тікати.
-Вибачте. -Нічого.
Я біг.
Ми у відкритому морі, пливемо в чортову Гватемалу.
ГВАТЕМАЛА — БЕЛІЗ
Одного разу він сказав мені, що шукав мене все життя.
Мені було 18, коли ми зустрілися.
Думаю, я була молода й дурна.
СЕМ ХЕРРЕРА
Водночас, він мені здався вродливим.
Як ви почуваєтеся, Сем?
Учора вам було погано в машині, і вас захитує, але ви, схоже, в нормі.
Так, усе добре.
Усе гаразд?
Ви щасливі бути тут?
Так.
-Вона соромиться камери. -Я щаслива.
-Так, я соромлюся камери. -Нічого.
Ми мали жити разом
і всиновити дитину, бо йому зробили вазектомію,
і жити звичайним життям.
Коли сталася ця історія з сусідом,
усе, що ми планували, було знищено.
Він планував повернутися до Америки.
Дякую, друже.
«Якщо ти їдеш, я з тобою.
Я буду з тобою до кінця».
Коли він вибрався з Белізу, то зітхнув із полегшенням.
Беліз і Гватемала мають цю невисловлену напругу,
і він збирався зіграти на цьому.
Здорова в тебе камера.
Дякую.
-Звідки ти? -Мемфіс, Теннессі.
Що ти в чорта тут робиш?
Мені потрібний швидкий стенд-ап.
Добре. Секунду. Так.
Отже, ми щойно прибули в Лівінґстон, Гватемала.
Досить цікаве місце. Багато народу озирається.
Джон у безпеці.
Думаю, ми зареєструємося на митниці.
Коли ми потрапили в Гватемалу,
що ми тут робитимемо,
жоден із тих дурнів, тобто Джоні і решта, не розуміють.
Ми прибули нелегально,
бо ми не отримали штамп у паспорті на виїзді з Белізу.
Якщо ти так робиш, тебе спіймають.
І якщо в тебе немає доказів, що ти легально прибув у країну,
тебе депортують назад у Беліз.
Якби я знав…
-Що? -Ви поставили штамп раніше?
-Що? -Звідки?
У нього є штампи?
Вони прибули з Белізу і, здається, мають штамп від…
Якщо вони прибули з Пунта Ґорди, у них мав бути штамп.
Що ми можемо зробити?
-Давай я подбаю про це. -Вони прибули з міжнародного аеропорту.
Ні.
-Ні? -Ні.
Добре.
Я казала тобі не робити цього.
Працівник митниці трохи засмутився.
Він позначив усі наші паспорти.
Ти потрапив у законодавчу лазівку, яка має справжні наслідки.
Незаконний в'їзд у країну, незаконний виїзд із країни.
Це реальний тюремний строк.
Я сказала йому, що тут живе мій дядько, і він адвокат.
Він працює на президента Гватемали.
Я сказала йому, що можу дістати його номер
і дізнатися, чи він може допомогти проштампувати паспорти.
Можливо…
-Ми подзвонимо йому і дізнаємося. -Стій.
Можливо, він допоможе тобі отримати штамп
так, що про тебе ніхто нічого не скаже.
Тоді ти такий: «Стривай».
Тут продають гамбургери?
Твоя практично нелегальна дівчина Сем
є родичкою колишнього генпрокурора Гватемали?
У час одного з найбільш корумпованих режимів у історії країни? Справді?
У той момент я справді подивився ширше і подумав:
«Що я тут у біса роблю?»
Джона Макафі переслідують.
Пошуки Макафі зараз у розпалі. Доброго ранку, Марло.
Колишній улюбленець Кремнієвої долини
тепер переховується десь у Центральній Америці.
Джунглі неймовірні. Це магічне царство.
Воно не підкоряється людським законам.
Правила, якими керується більшість світу,
тут не діють.
Тут живуть за канонами дарвінізму.
Коли мене питають: «На твою думку, чи вбивав Джон сусіда?»
Я кажу: «Я не знаю».
За його версією, його переслідують,
бо він не відкупився від уряду.
Вони хотіли завдати йому шкоди, позбутися його.
Твій чорний телефон має номер мого дядька, я пригадала.
Але мій чорний… Добре.
-Так. Це він. Алло. -Добре.
Так.
Мене звати Джон Макафі, і я разом із вашою племінницею Самантою.
Я намагаюся найняти лімузин тут у Фронтерасі,
щоб доїхати в місто.
Дуже дякую, ми подзвонимо вам уранці,
і я вибачаюся, що потурбував вас, друже.
Добре.
Дякую. Бувайте.
Беріть свій багаж, ми залишаємося на ніч.
-Зробив фото? -Так.
Щоб проштампувати наші паспорти,
нам треба їхати шість годин до Гватемала-сіті,
що в самому серці країни, І це погана новина.
Ми зустрінемося з дядьком Сем, який, схоже, є впливовою людиною тут,
і якщо ми дістанемося туди
і потрапимо до її дядька,
думаю, ми всі будемо в безпеці, особливо Джон.
Але тоді треба придумати, як вибратися звідси.
Тож уранці ми прокинулися й трохи познімали.
Добре, мотор.
Я вважаю, що Семин дядько достатньо розумний і впливовий,
щоб доправити нас до його місця, і тоді ми в безпеці.
Добре, стоп.
Ти забув увімкнути камеру.
Ще раз.
-Чорт. -На плеск?
Отже, ми у Фронтерасі, Гватемала, після нашої подорожі з Белізу.
Він дає гарне інтерв'ю, дві камери.
Думаю, це було після того, як ми зняли реакції,
плани кореспондента,
знаєте, кивки головою, ближні плани, типу того.
Справді?
Після цього ми всі погодилися, що нам треба зробити фото.
Ми швидко напишемо щось для блогу VICE.
МИ ЗАРАЗ РАЗОМ ІЗ ДЖОНОМ МАКАФІ, НЕВДАХИ
Це точно було: «Ідіть нафіг, ми маємо ексклюзив».
Усе. «Смокчи мій…» Так.
«Я маю ексклюзив, так, пішли нафіг.
Ми VICE. Ми тут надовго».
Коли фото було опубліковано, задзвонили телефони.
Я надіслав лист Джонатану та нашій піар-команді:
«Зробіть чортів скріншот, щоб не розкривати геодані».
Ми працюємо в, трясця, цифровій медіа-компанії,
і вони цього не розуміють.
Написав їм капс-локом.
Вони все одно опублікували фото.
Метадані надають файлу справжності.
Але в цих метаданих також міститься локація.
Геодані були в зображенні.
Вони видавали наші координати.
Тут багато повідомлень типу:
«Треба подякувати VICE за те, що вони включили GPS-дані
в опубліковане ними фото. Ой».
«Продовжуйте лажати. Молодці».
На північ від цієї локації є злітна смуга.
Ось тут.
Призначено нагороду.
Достатня сума, щоб вони приклали додаткові зусилля, аби знайти мене.
До нас наближається дружня особа,
до нас наближаються недружні люди.
Якщо дружня особа добереться першою, у нас буде гарний день.
Інакше в нас буде дуже поганий день. Ось така ситуація.
Що включатиме в себе «поганий день»?
Я не знаю. У мене десять пальців,
і наприкінці дня це число може зменшитися.
…зробити скріншот фото…
Це було просто ненормально.
-Це не виглядає по-мексиканськи. -Ні, підійде.
Підійде? Я можу обрізати.
Це неймовірно. Здуріти. Моє ім'я на фото.
Змінюй ім'я, старий.
Добре, ось який стан справ.
Вам, хлопці, теж хана, якщо вас спіймають. Ви це розумієте?
Якщо вас заарештують зі мною,
існує шанс, що ви зазнаєте поганого ставлення.
Ми думали, що нам обом хана.
Чорт.
Сем була на зв'язку зі своїм дядьком,
і він сказав нам: «Що б ви не робили,
дістаньтеся до Гватемала-сіті якнайшвидше.
Ми надішлемо вам водія. Він уже в дорозі».
Дядько просто сказав: «Беріть пакуйтеся».
Жодних подальших інструкцій. Він нам подзвонить. Добре?
Якщо ви цього разу не готові, я вас, бляха, покину, добре?
Сумки спаковані? Готові летіти?
Ви не такі веселі, як раніше.
Я залишу вас на дорозі, якщо ви не повеселішаєте.
О боже.
Люди кажуть, що я їм нагадую джокера.
Мабуть, джокер – це найкращий спосіб мене описати.
Ким був Джокер?
Сучому сину було пофіг, чи не так?
Думаєте, мені не пофіг?
Ні, люди, мені пофіг.
Будь що буде.
Він зображав себе перед іншими так, наче він ця непереможна людина,
яку не можна чіпати.
Наче світ крутиться лише навколо нього.
Він швидко втрачає самовладання.
Одного дня ми були в спальні,
і він хотів… Ви знаєте.
Але я сказала йому: «Ні, я не хочу».
Тоді він почав проклинати мене, і я так розізлилася.
Я була така люта, що схопила його пістолет.
І сказала йому: «Я вб'ю тебе, бо я втомилася від тебе».
Але я не натиснула на гачок.
Тож я розсердилася.
А він такий: «Сем, спокійно. Дай мені пістолет».
Тож у нас були напружені моменти.
ГВАТЕМАЛА-СІТІ
Джон каже, що є люди, які хочуть його вбити.
А ми в «Чотирьох порах року» чи якомусь іншому шикарному готелі.
Дуже дорогий.
Ти дійсно сказав тому чоловіку вранці, що ти переховуєшся?
-Справді? -Молока?
Дякую.
У готелі він зареєструвався під вигаданим іменем.
Але йому був потрібен її дядько, колишній генпрокурор.
Я зустрінуся з ним назовні, добре?
-Він там? -Так.
Добре.
А це Джон.
Мені потрібен адвокат.
Сем каже мені, що ви добрий адвокат.
Тому ми звернулися до вас.
Якщо ваша ласка, я б хотів найняти вас.
Добре.
Ви знаєте, хто я такий?
Ні.
Справді?
-Він той, хто створив антивірус. -Добре.
Скажи йому. Він розуміє англійську.
Я чоловік із Белізу, якого хоче допитати поліція.
Чому?
Бо одного з моїх сусідів… Це дуже довга історія, сер.
Саманта пояснить… Ми перетнули кордон разом.
Цей чоловік хоче знімати і мене…
Джон дає йому наші паспорти
із розумінням, що ми отримаємо виїзні штампи
і зможемо поїхати.
Ми з Самантою разом півтора роки.
Вона надзвичайна молода жінка.
Я дуже її кохаю, і ми плануємо одружитися.
Тож, на жаль, ви матимете потенційного злочинця в сім'ї.
За це я вибачаюся і зроблю все можливе,
щоб віддячити вам.
Добре.
Ми піднімемося до…
Джон нервує.
Він думає, що він підсадна качка.
Узагалі, я краще постою зовні.
І він змінює план.
Прийнято рішення, що Джон проведе пресконференцію,
і на цій пресконференції він оголосить,
що шукає притулку в Гватемалі за переслідування.
Він боровся за своє життя.
Ми захищали його.
Він це знає.
Шанс, що його підберуть, маючи під боком знімальну групу,
мінімальний.
Типу, під прикриттям преси.
І, мабуть, він хоче розповісти свою історію.
Або він хоче погратися зі ЗМІ.
Я тут, щоб документувати,
і, що б ви не зробили, я мушу слідувати за вами.
-Або я вмиваю руки. -Це правда.
Ми потрібні йому. І він потрібен нам.
Нам потрібен контент. Він є щедрим його джерелом.
Я думав, що всі інтернет-магнати мають гардероб на сто квадратів.
Не я.
Не знімай це.
Це моя улюблена частина.
Я опублікую всі свої плівки,
всі мої відео, документацію внутрішньої корупції в Белізі.
Це все, що я скажу з цього приводу.
Що відбувається?
Перед тобою зграя фотографів.
Я ж казав тобі, хлопче, приготуйся.
-Залишайся зі мною. -Я не хочу впустити… Потримай мене.
-Добре. -Добре?
-Бачила колись таке? -Ніколи в житті.
Це моє життя в Америці, люба.
Ти побачиш, що я до цього досить звичний.
Перепрошую.
Я почуваюся артисткою, і всі хочуть мій автограф.
Цілком розумію.
Із вами все гаразд? Добре.
Мільйонер-засновник ІТ-компанії Джон Макафі нарешті з'явився
після тижнів переховування від поліції.
Влада Белізу переслідує його з політичних причин.
Вони розпочали політичне переслідування проти нього,
і йому довелося захищати своє ім'я і життя,
перетнувши кордон із Гватемалою в пошуках притулку.
-Які ваші докази? -Документи.
-Погрози від уряду Белізу? -Так.
Він з'явився в Гватемала-сіті з проханням про політичний притулок,
стверджуючи, що покинув Беліз, аби уникнути полювання.
Я мусив утекти, але історію треба поширити.
Я маю документацію, яка доводить
кричущу корупцію на всіх рівнях уряду Белізу.
Тепер, коли я в безпеці, я можу вільно говорити.
Я буду говорити у своєму блозі WhoIsMcAfee.com із сьогоднішнього вечора,
відкриваючи правду про Беліз, дуже дякую.
Дякую всім, і в четвер у призначену годину
я радо відповім на будь-які запитання від будь-кого з вас.
І, для журналістів,
ви значно ввічливіші за американських журналістів.
Дякую.
Нема за що, сер. Бувайте.
Добре. Гаразд.
-У нас є ключі? -Тобі треба підписати кредитну карту.
-Ваша кредитка, будь ласка. -Кредитка?
Що таке?
-Обручка, хлопче. -Можна глянути?
Ось так?
Класно.
Ми з Робертом пішли випити і просто оцінити, що…
Ми не мали ні хвилини,
щоб зупинитися й подумати: «Яка ситуація?»
А тоді я саме виходжу і бачу Джона,
і він каже: «Хапай камеру, мене зараз заарештують».
-Що сталося? -Витягай камеру.
Він каже, що якщо твій паспорт тут, усе має бути добре.
Мій паспорт у мого адвоката.
Так, його паспорт у мого дядька.
Ні.
-Якщо він у нього, то проблем немає? -Ні.
Я можу попросити його принести паспорти?
-Ні, мій дядько. -Не треба.
-Він знає, що до чого. -Добре.
Мені потрібна сигарета. Можеш зняти цих джентльменів?
Що відбувається?
Вони намагаються мене заарештувати.
Цей чоловік залякував мене…
Що він тобі сказав?
Він затримав мене.
Я хотів дістати сигарету. Будь ласка, дай мені сигарету.
Обов'язково їх сфотографуй.
Ми можемо дістатися… Перевести вас у готель?
-Вибачте? -Ми можемо вирішити це в готелі?
Обов'язково сфотографуй цього хлопця.
Через його незаконний статус.
Він американець, як ви можете його забрати?
І цього чоловіка.
-Яка різниця? -Будь-який іноземець…
-Ваш дядько їде? -Так, він їде.
Він їде, повір мені.
Ситуація зміниться, коли він приїде.
Мій дядько над'їжджає. Побачиш, вони підуть геть.
Я скоро зможу роззутися, бо це буде Голлівуд.
Федеральна армія.
Це федеральна армія.
Федеральна армія.
-Ми не дратуємо федералів. -Так. Із федерального кварталу. Добре.
Хлопці з автоматами
і, як із-під землі, буквальний аналог ФБР.
Ось Інтерпол, чувак у формі а-ля Управління боротьби з наркотиками.
Тоді ситуація стала дивною.
Дуй звідси.
…але зараз невдалий момент.
Ми знімаємо, як він грає на флейті.
Це була шизуха, бо…
Здається, там не було нікого,
хто хотів би розрядити ситуацію.
Ми подзвонили дядьку Сем,
роботою якого, схоже, було повторювати «Я не розумію.
Я не знаю. Нічого не знаю».
Чуваче, ти…
Ти буквально головний адвокат у країні, дістань якісь відповіді.
Розумієте, ми лише виконуємо наказ згори.
Я знаю.
Справа в тім, ситуація, що склалася…
Я піду з вами.
Дуже добре. Гаразд. І ще одне перед від'їздом.
То що ми робимо?
Не хвилюйся.
Куди ти хочеш, щоб я пішла?
Ми поговоримо з віцеміністром.
Гаразд?
Телесфоре?
ІНТЕРПОЛ
Куди тебе везуть, Джоне?
Вони його вб'ють?
Джоне, куди ти їдеш?
У тюрму.
Коли ти вийдеш?
Вони його вб'ють?
«Джоне, куди ти їдеш?»
«У тюрму».
Це був класний лозунг. Я був, бляха, в захваті.
Але це було…
Це було божевілля, бо ми не знали, чи будемо наступними.
Я такий: «Я піду на масаж. Нас кинуть у тюрму.
Я спатиму на підлозі якийсь час,
тож можна і, знаєш…» Просто піти на… До біса.
Телефон дзвонить. Думаю: «Я не буду відповідати.
Я піду на масаж, господи».
Телефон далі дзвонить.
Десь зо хвилину,
тож я відповідаю, а це Рокко: «Вони все вкрали».
Із моєї кімнати зникло все.
Усе. Комп'ютер, одяг, усе.
Я подивився камери.
Охоронці пройшли по коридору до моєї кімнати,
зайшли всередину, вийшли з усіма моїми речами.
Думаю, всі наші кімнати прослуховуються.
Думаю, мій телефон прослуховується,
мій інтернет поводиться дивно, електронна пошта теж.
Якісь диваки внизу постійно на нас дивляться.
Ми не розуміємо серйозності ситуації, наскільки критичною вона може стати?
Мої колеги кажуть мені, що підключився Держдепартамент.
Я не знаю, кому вірити.
Що тут відбувається, Рокко?
Ми намагаємося звалити нафіг із країни.
Ми не знаємо, що з Джоном.
Але скажи, чому ми не можемо просто піти в посольство?
Боюся, нас затримають, як тільки ми вийдемо на вулицю.
Вони там сидять.
Хто там сидить?
Чортові федерали.
Кажу тобі, тут на вході федерали.
Так.
Учора ввечері Джон вийшов, і вони його оточили.
Вони так само зроблять із нами, і нам гаплик.
-Хіба вони не можуть зайти в готель? -Ні.
-Вони не можуть зайти в готель? -Ні, ми тут у безпеці.
Ти почуваєшся птахою в клітці?
Можливо, нам треба робити…
як Макафі й замаскуватися.
Так, ходити, наче в нас недавно був інсульт.
Я впевнений, що вони повірять.
Я впевнений, що ми можемо їх обманути.
У найкращому випадку
Макафі застрягне в депортаційному лімбо
принаймні на кілька тижнів, можливо, довше.
Але чого ми не очікували…
Підприємець із Кремнієвої долини Джон Макафі лежить у кареті швидкої
після ймовірного серцевого нападу.
А тоді неймовірна сцена.
Камери переслідують Макафі по всьому місту в пошуках сюжету
аж до реанімаційної.
Мені треба зосередитися на пацієнті!
Ми пропустили його серцевий напад.
Це привело його до лікарні.
Він опинився у становищі, у якому,
я не знаю, завдяки магії чи хабарам
комусь у Гватемалі, хтось подумав:
«Думаю, Макафі слід просто випустити і вислати назад у США.
Звучить як хороший план».
Джон Макафі робив усе можливе, щоб повернутися у США,
а зробити довелося багато.
Щойно він приземлився в Маямі,
він узяв курс на світову столицю нічного життя, Саут-Біч,
де поселився в готелі в стилі ар-деко прямо на Оушен-драйв.
Я виснажений.
Компанія починає нас відрізати.
Знаєте, VICE починає здавати назад.
Тому я рахую дні, думаючи: «Скільки я заробив?»
Хочу зрозуміти, скільки їм нарахувати.
Можеш узнати про наше питання?
Наш останній вечір там,
я думав, що це буде остання нагода спитати його.
У вечір убивства,
як він пригадує події того вечора?
-Алло. -Привіт, Джоне.
-Так, як справи? -Це Рокко. Нормально.
Я хотів спитати лише одну річ.
Джеф постійно пише мені й хоче…
Чекай, що за Джеф?
Твій сусід.
Він сказав, що у вечір убивства…
ти… Вибач. Не у вечір убивства,
у вечір, коли отруїли твоїх собак,
що ти стріляв у повітря
і казав: «Я вб'ю цього покидька».
Це дослівно те, що він сказав.
І він знає це напевне, що ти про це думаєш?
Поклав трубку.
Частково я вірила,
що так, я зможу мати справжнє життя з ним.
Тому я залишилася поруч із ним
і пережила те, що ми пережили разом.
Начебто, якщо хтось кохає тебе, то він не завдасть тобі шкоди.
Але, схоже, із ним сподіватися на це було марно.
Але він мені не байдужий, бо він…
Він був великою частиною мого життя.
Я ні секунди не сумнівався, що вони опублікують репортаж.
Я завершив його. Ми його зверстали.
Буквально за день до випуску: «Ми не будемо публікувати».
Це був повний маразм.
Я не тільки став посміховиськом,
бо моя компанія відмовилася публікувати мою роботу, перед цим замовивши її.
Крім того…
Я не знав, що сказати людям.
Адвокат Фоллових батьків
дзвонив мені: «Де репортаж? На твоїх руках кров.
Ти допоміг утекти вбивці».
Це була справжня пригода. Мені сподобалося.
Тобто це був…
Це був один із найвеселіших епізодів у моїй кар'єрі.
Тому мені дуже подобається відео.
Я заварю ще кави.
Зараз повернуся.
П'ЯТЬ РОКІВ ПО ТОМУ
Я завжди любив гарну історію.
Якщо в тебе є захоплююча повість, я хочу її почути.
Мене звати Алекс Коді Фостер, і я автор-привид.
МЕН
Ми працюємо за лаштунками,
пишучи книжки за знаменитостей, політиків, рок-зірок.
Усіх тих, хто надто зайнятий
або недостатньо талановитий, щоб написати своє.
Ось що я роблю.
Була восьма ранку,
а я мертвий, поки не вип'ю кави, як більшість людей.
Тож я мріяв про ту чашку, коли мені подзвонили.
«Привіт, Алексе, це Джон Макафі».
Я такий…
«Привіт». І він сказав:
«Синку, мені про тебе багато розповідали,
і я хочу, щоб ти прилетів до мене.
Я хочу зустрітися».
Я кажу: «Добре. Побачимося в понеділок».
І він поклав слухавку.
І я такий: що тільки-но сталося, га?
Після своєї втечі з Гватемали в 2012-му
Джон ще ніколи не був таким відомим.
Джон Макафі, експерт із кібербезпеки,
засновник і розробник відомого антивірусу McAfee.
А тепер і можливий президентський кандидат від лібертаріанської партії.
Дев'яносто відсотків американців загинули б у кібервійні з Китаєм,
і хто з сьогоднішніх кандидатів може вирішити цю проблему?
Ви поїхали в Беліз.
Вас підозрювали у вбивстві сусіда.
Технічно, ви досі втікач,
хоча схоже, що вас не хочуть ловити.
У той час сім'я Ґреґа Фолла досі переслідувала Джона
в американських судах,
вимагаючи 25 мільйонів доларів у справі про ненавмисне вбивство.
Можливо, він був причетний до того, що сталося з Ґреґом Фоллом.
Можливо, це ще не вся історія.
Я хотів дізнатися історію, дізнатися правду. Так.
КОІН БРОЗ ЕФЕКТ МАКАФІ
Так. Коін бро
Джону подобалася його новоспечена слава.
Йо, Джоне, як я в біса можу позбутися цього антивірусу на моєму компі?
Що ти знаєш про вулиці?
Що ти знаєш про Беліз?
Що ти знаєш про інсценування серцевого нападу
Щоб утекти від поліції?
Я прибув дуже пізно.
Мені показали мою кімнату.
Поступово звуки стихли, і всі розійшлися по своїх кімнатах.
Наприкінці дня у вітальні залишився лише я.
Я почув, як відчиняються двері в дальньому крилі маєтку.
Я інтуїтивно зрозумів, що це Джон.
Він побачив мене і зробив отак.
Він був у халаті.
Він тицьнув на мене і сказав: «Ти, певне, письменник».
Я сказав: «Ви, мабуть, Джон».
Він каже: «Так. Що ти п'єш?»
Я такий: «Я п'ю дванадцятирічне шотландське віскі».
Він такий: «О».
Я кажу: «Хочете?»
Він каже: «Так, хочу».
Він сів.
Я запитав його про Беліз.
Він був дуже відкритий, розповів мені все.
Розказав мені навіть те, що не було відомо публічно.
Люди думали, що знають, що сталося.
Джон розповів значно більше, ніж те, що про нього думають.
Що він шпигував за людьми, використовував програму для запису клавіатури.
До кінця травня
я прослуховував кожен комп'ютер в уряді.
Я у твоєму кабінеті. Я чую все, що ти кажеш.
Вони не очікували… Вони забули, хто я.
Я можу залізти в твій комп'ютер і накапостити тобі.
Це я й зробив.
У Каліфорнії експерт із кібербезпеки Джон Макафі
збирав інформацію по всьому світові про шкоду,
яку приписували комп'ютерному вірусу «Мікеланджело».
Ви побачите, що цей вірус буде мутований іншими хакерами.
Це відбувається з кожним штамом вірусу, який ми знаходили.
Джон сказав мені, що він створив програму,
яка дозволила йому шпигувати за всіма на світі.
Спочатку Бог створив небо і землю.
ЦРУ, ФБР, КДБ, Агентство нацбезпеки,
навіть Білий дім.
Усіма.
Джон мав доступ до інформації про всіх на світі.
Я продовжую знаходити в матеріалах ім'я Гілларі Клінтон.
Вона постійно вигулькує.
Я не можу це коментувати.
Добре. Приймається.
Не можу це коментувати.
Мені розповіли,
що якісь впливові фігури хотіли підставити Джона
й намагалися його арештувати.
Не через смерть Ґреґа Фолла,
але через інформацію, якою він володів.
Ніхто, крім мене, не знає, бо я підслуховував.
…ховає сотні мільйонів доларів щороку в американських і швейцарських банках,
а крім того, безжальний гангстер,
що зустрічається зі своєю сестрою, яка працює в уряді.
Я тепер був серйозною загрозою.
Саме тоді вони вирішили змусити мене замовкнути.
Він думав, що проти нього існує змова.
Картель переслідував Джона, за словами Джона.
Я ношу зброю, бо глибоко переконаний,
що картель Сіналоа хоче мене вбити.
Найбільший картель у світі. Наймогутніша організація на планеті.
Я займаюся сексом, тримаючи пістолет у руці.
Я приймаю душ, тримаючи пістолет у руці.
Тому що я маю всі дані.
Я проник у всі комп'ютери всіх міністрів…
-Я вимкну це. -Чому?
Особливе прохання.
У цьому фільмі, чи можна…
Я знаю, що я говорю про картель
і про Клінтонів, і все таке.
Ви можете зробити так, щоб я не стверджував чогось напевне,
як факт, щоб мене, типу, не пристрелили?
Якщо знаю точно, що з картелем жарти погані.
НЕБЕЗПЕКА НЕ ПІДХОДИТИ
ТЕННЕССІ
Коли я перестав знімати Джона, я звільнився з роботи.
Я хотів розвіятися.
Мені п'ятдесят із чимось років.
Я фермер.
Я хотів чортів човен із двигуном і ферму.
Я думав, що історію завершено.
А в січні він твітнув, що за нього взялася Служба внутрішніх доходів.
Я не плачу податки десять років.
Я більше ніколи не платитиму податки.
І ви теж не повинні, ніхто в Америці не повинен.
Вони не отримають від мене ні цента, навіть якщо я муситиму ховатися вічно.
Він мені ще нічого не сказав.
Це довга чортова історія, у яку ти не повіриш.
Це всім історіям історія, Роберте.
Серйозно, ти, трясця, не повіриш.
Злам збройних сил Белізу,
надання їм комп'ютерів, де моніторяться клавіатури,
тому я не знаю, чому він насправді тікає.
Але, знаєте, цього достатньо, щоб почати рухатися швидко.
А тоді я кажу: «Чому б нам не продовжити?
Ти знову переховуєшся. Я тут».
А він каже: «Добре, приїжджай».
СІЧЕНЬ 2019
Наш адвокат, оглянувши все, сказав,
що уряд переслідує мене незаконно.
І мені треба якось подавати в суд.
Але ми цього не робитимемо. Це не мій стиль.
Мій стиль — просто поїхати геть,
дістатися безпечного місця з доступом в інтернет
і поливати мого опонента брудом.
Але в моїй ситуації я не можу приземлитися на суверенній території,
яка екстрадує від імені Сполучених Штатів.
Тож треба зважати на це.
Вони посадять мене в тюрму і скажуть, що я можу втекти.
очевидно, я можу втекти.
Я майстер втеч.
І зараз ти розпочинаєш новий розділ.
Так. Справді.
І хтозна, що принесе цей розділ?
Коли ти маєш такі цифри на своєму рахунку.
Вони роздувалися від грошей.
1,2 мільйона доларів. Правильно?
-Так. -Дуже дякую.
-Прошу. -Бувайте.
Тепер у нас є гроші на життя.
-Треба лише вибратися звідси. -Ага.
Вам потрібно це зараз?
Так, мем, на жаль, зараз.
Розкішно. Хто цей чоловік?
-Зачекайте. -Мені подобається.
-Виглядає супер. -Так, думаю, це краще.
Ви шоумен?
Ні, мем.
Я багато працюю для Бродвею. З артистами.
Справді?
-Стривайте, що ви… -Ви могли мене бачити по ТБ.
Я бачила вас. Він виглядає знайомо.
Джон Макафі. Просто поґуґліть і побачите.
Що ж, подивимось.
Як ваше прізвище? Макафі?
Макафі. М-А-К-А-Ф-І.
Ви Макафі?
Я Макафі. Так, мем.
Я у вашому магазині, вірте чи ні.
-Ну, це… -Я використовую вас для… Щоб захистити…
Для антивірусу. Він на вашому комп'ютері й на всіх інших.
-Це ви? -Так, мем. Що скажете?
-Ця краще мене маскує? -Мені ця до вподоби.
Так, цілком.
Я знаю чому. Ви братимете участь у «Босові під прикриттям»?
-Я буду ким? -«Бос під прикриттям»?
Ні, мем, значно гірше.
Ви казатимете: «Ця людина була в моєму салоні».
Обіцяю, за тиждень ви так казатимете.
Ви ж не потрапите в біду?
Я завжди в біді, господи…
Він усім розказує, хто він.
«Я Джон Макафі, можливо, ви про мене чули.
Не кажіть поліції, але Макафі приїхав».
-Мені ця подобається. -Мені теж.
-Можете вкоротити мій чуб? -Так.
Якісь крупні окуляри, і буде добре.
-Привіт. -Привіт.
Отак. Вони продаються?
Ні, це мої Prada.
-Де ви їх узяли? -Де завгодно.
-Скільки вони? -Триста доларів.
Я дам вам за них п'ятсот.
-Добре. -Домовилися.
-Це не можна публікувати, щоб ви знали. -Я нічого з цим не робитиму.
-Не твітьте це. -Не буду.
Мене немає у твіттері й фейсбуці.
-Ніхто не повинен знати, як я виглядаю. -Ще раз.
-Бувайте. -Щасливо.
-Гарного дня. -До побачення.
Усе стає дедалі дикішим.
Він позбувся всього.
Переніс усі активи.
Продав машини, будинок.
Спакувався і поїхав.
Дуже подобається твоя шевелюра.
-Мені теж. Відрощував її роками. -Вона розкішна.
Я думав, що він досить веселий.
Я думав, що це буде розвагою.
Я не знав, куди ми їдемо.
Він сказав, що до Нової Шотландії.
Тоді він згадав, що має яхту,
яку купив у Вовка з Волл-Стріт.
ВЕЛИКА ТАЄМНИЦЯ ПІРАТСЬКА БУХТА, ПІВНІЧНА КАРОЛІНА
Ідеально.
Ні, люба. Це наша. Вибач.
Гарно. Дуже гарно. Щасливий?
Так, чорт забирай. Непогано.
Дженіс — нова дружина Джона.
Він закохався в Дженіс, коли повернувся в Маямі.
Одразу після Гватемали. У той самий день.
Я вперше зустріла Джона в Маямі.
Я працювала там повією.
Я працювала повією попередні десять років.
На тій стадії в житті я була по горло сита брехнею.
Я була сита тим, чим я займалася.
Я була втомлена браком прогресу.
Чи було це кохання з першого погляду…
Чорт, ні. Це не було коханням із першого погляду.
Зараз я тебе кохаю, але це не було коханням із першого погляду.
Зустрівши його, я провела з ним ніч.
Я просто побачила можливість.
Не обманути абощо.
Я побачила когось, хто, можливо,
якби я могла бути достатньо милою чи веселою,
або якби він хоч трохи вірив,
що я можу мати майбутнє поза моєю тодішньою професією,
я побачила когось, хто міг допомогти мені з цим.
Тож так, усе було досить…
Я розуміла всю серйозність,
чи, краще сказати,
я розуміла, на що саме я підписуюся,
погодившись залишитися з ним.
-Гей, хлопці. -Що таке?
Можете спершу принести на борт зброю? Дякую.
Так, це шафки для зберігання.
Тепер у нас повно місця для зберігання.
Покладіть мою до мене в каюту. Вона праворуч.
Так, дозвольте показати решту яхти.
Так, сер.
До стерна.
Віддати кінці.
Ти береш на себе ризик, покидаючи національні води.
Ми маємо зброю. Ми не будемо легкою здобиччю.
Ця яхта має вісім шарів cклотекстоліту,
три шари кевлару,
тож сам корпус практично куленепробивний.
Ми пливемо на Багами.
Тож ми йдемо крізь Флоридську протоку, як колись робив Гемінґвей.
МАЯМІ — БАГАМСЬКІ ОСТРОВИ
БАГАМСЬКІ ОСТРОВИ
Ми прибуваємо і стикаємося з чортовою проблемою.
Цей чоловік — іммігрант.
А ці джентльмени митники, а цей — поліцейський.
Добре, дозвольте пояснити, хто я. Я Джон Макафі.
І вся моя команда — колишні військові спеціального призначення.
Джон має зареєструвати свою зброю.
Він привіз приблизно на 17 штук більше, ніж дозволено.
Вам дозволено мати три одиниці зброї і 250 патронів.
Добре.
Нам треба вибрати три.
Я маю бути озброєним.
Можна зателефонувати їм і забронювати за цим номером.
Тоді почалося божевілля.
Нам треба забиратися звідси, народ.
Нас переслідують погані люди, ясно?
Так, де горілка, сер?
Тут ситуація життя і смерті.
Рушай негайно.
-Це було трохи швидко. -Так.
Але знаєш що? Я не ризикуватиму.
Я заходжу знову.
Ми просто так… Боже.
Накопичується.
Це було дуже важко.
Йому сімдесят із чимось, і він знову переховується.
Дженіс покинула своїх дітей,
не знає, коли в біса повернеться.
Ніхто не звик до свого нового життя.
Було паршиво, але вони мали відкрите море.
Вони мали свободу.
Вони мали яхту. Вони мали одне одного.
Кохання — це втрачати себе повністю.
Тобто ти навіть не усвідомлюєш своє існування.
Існує лише той, кого ти кохаєш.
Що тобі ще треба, насправді?
-Дякую. -Знято.
Ми поневірялися по готелях із моїм сутенером, коли я зустріла Джона.
Усе було нормально десь до квітня, коли ми затіяли велику сварку.
І, звичайно, я подзвонила сутенеру, як звикла робити.
Це те, до чого я звикла.
Я дзвоню сутенеру, а він каже:
«Я маю хлопця, що може зустрітися з тобою».
Тож джентльмен зустрічається зі мною.
Він каже, що є представником картелю,
і йому наказали забрати Джона.
Я була збіса налякана.
Я пам'ятаю, як вони говорили про те, що хочуть зробити,
отруїти його, або щоб я зробила дублікат ключа, аби вони могли потрапити до нього.
Я пам'ятаю, що сказала: «Я не робитиму цього».
Пам'ятаю, як один із сутенерів сказав: «Скажи цій стерві, що я її вб'ю.
Ця сука мертва. Її сім'я мертва».
Він був налаштований серйозно.
Вони казали, чому вони хотіли забрати Джона?
Він мав інформацію щодо злочинних справ,
у які був замішаний уряд Белізу
і які включали інших високих американських посадовців
у межах американського уряду.
Тому вони хотіли зберегти ці речі в таємниці,
наприклад, торгівля людьми, наркотиками, відмивання грошей,
усі ці дуже погані штуки.
Вони дали мені отруту.
Я не знаю, що це було, це була сіра зерниста речовина.
Вони хотіли, щоб я підмішала це в його вечерю.
Я була в такій ситуації,
що не могла сказати: «Пішли нафіг. Я не робитиму цього», — і зостатися живою.
Я пам'ятаю, як тримала її в руці,
тобто в кишені, я носила її на собі, бо не хотіла, щоб він її знайшов.
Я витягла її з кишені й дивилася, поки готувала.
І думаю: «Я не робитиму цієї фігні». І викинула її в смітник.
Я закрила відро й поставила його в коридорі.
Джон знає, що такі речі трапляються, і на якомусь рівні
я знаю про них теж.
Але лише в фільмах.
Це лише хрінь, яку ти бачиш по телеку.
Це не стається з людьми насправді.
Звичайно, він є загрозою. Звісно, вони хочуть його ліквідувати.
Звичайно, вони хочуть заткнути його і дискредитувати його.
Вони хочуть називати його божевільним і параноїком.
Але на нього полюють.
Я колись була частиною цього.
Я знаю, що люди справді його шукають і хочуть заткнути.
Усі стосунки є дивними, але ці двоє були щасливими.
Це було весело. Камери, захоплення.
Романтика й алкоголь, секс.
На тому човні було багато алкоголю.
Чорт забирай, я забув про це.
Там було більше алкоголю, ніж води.
Усі розливали свій шмурдяк
куди лише могли.
Усі ці наркотики.
І та чортова сіль для ванни, від якої в тебе їде дах.
Це вдесятеро сильніше за метамфетамін.
Воно поглиблює твій психоз, параною.
І Джон вживав досить багато.
Мені було так страшно.
Джон так накидався.
Охоронці спали, скрутившись у куточку з автоматом.
І вони не цілилися в мене.
Вони знали, звідки походили проблеми,
і це були каюта Джона і каюта Дженіс.
Наш господар з'їхав із глузду.
Він стріляє на яхті.
І лякає людей, бо він їм не каже,
що розряджає зброю на борту.
Стало дійсно кепсько.
У людей була параноя,
вони думали, що на човні злі люди.
Думаєш, там хтось може ховатися?
Якби там хтось сховався, трясця,
він був би найдурнішою людиною у світі.
Мабуть, це переважно пацюки, знаєш?
Надто часто.
Я навіть не знала, що там є простір для зберігання,
не кажучи вже про цілі двері, які кудись ведуть,
тож, якщо ви не проти, сер.
І тоді вони вбігають зі своїми автоматами,
кажучи, що хтось ховається під їхнім чортовим ліжком.
Я допоможу.
Там унизу люк.
-Чорт. -Майже там.
-Що там? -Візьми ліхтарик.
Якого біса?
Це веде до моторного відсіку?
Ні, важко сказати…
Тож, для глядачів,
ось що стається, коли ти купуєш яхту
і не прибираєш її.
Може, я потримаю ліхтарик?
Ось чому я не хотів свій.
-Дякую. -Усе гаразд?
Усе добре.
Вибачте.
Я мусив опустити камери. Вона б пристрелила мене.
Це Роберт, добре.
Мені вистрелити в нього?
Я б добровільно зробив це просто зараз, бо, чесно…
Я говорив із ним пів години.
Так? Куди? У ногу?
-У член. -Я не стрілятиму в його член.
Він може стекти кров'ю. Ми на човні. Я відстрелю його палець.
Я ніколи не бачила відстрелений член.
Джоне, це негарно.
Але мені цього було досить.
Я не буду миритися з… До біса це.
Ти не всадиш кулю в мою чортову голову.
Я вийду подихати.
Я просто не хочу померти.
Так.
Чорт.
Я стрибаю в таксі й кажу: «Відвезіть у чортів аеропорт».
Саме тоді я зрозумів, що Джон, мабуть, здатен на вбивство.
Шаленець, психопат, параноїк, мільйонер-наркоман.
Називайте мене, як хочете.
Нема сенсу соромитися цього.
Ви маєте сказати правду зараз.
Я Деррил Вільямс. Я двоюрідний брат Джона.
Ми обидва народилися, по суті, в одній місцевості
в Діновому Лісі у Глостерширі.
Джон переїхав до США в дуже юному віці.
Я переїхав до Каліфорнії у 86-му,
і один із моїх двоюрідних братів жив там.
Я запитав: «Ти бачила Джона Макафі?»
Вона сказала: «Так, він робить щось
під назвою антивірус чи щось таке».
Комп'ютерний вірус — це програма, що має мету, і цією метою є виживання.
Він заробив гроші.
На той момент Джон не вживав наркотиків чи алкоголю 20 років.
Хоча Джон любив життя самітника,
він завжди хотів бути кимось.
РЕЛЯЦІЙНА ЙОГА З ДЖОНОМ МАКАФІ
Він займався своєю йогою.
У вас є сім'я і друзі, і люди,
і ви не знали, що були самотніми,
і ви раптом починаєте заокруглювати, і що виходить? Правда про вас.
Річ, яку ви приховували через безкінечну зайнятість.
Я особисто бачив, як люди боготворили його.
Але, як і завжди, Джонові швидко набридло.
Маючи достатньо грошей,
ти міг купити кого і що завгодно в Белізі.
Джон думав, що це ідеальне суспільство.
Тут не можна провинитися, маючи гроші.
Коли він переїжджав кудись, то не стримував себе,
роздаючи всім речі.
Зброя, комп'ютери і човни для поліції.
Завжди було важливо здобути прихильність поліції.
Дякую, друже. Як ся маєш?
-Досить добре. А ви? -Прекрасно.
-Гаразд. -Дякую.
Таке це було місце.
Людей убивали на острові.
Знаєте? Це не було найбезпечніше місце у світі.
На 180 метрів нижче жив Ґреґ Фолл.
Одного вечора ми разом випили.
Він був із Маямі.
Здається, він володів баром в одному з університетських містечок.
Він не справляв враження поганого хлопця.
Але йому дуже не подобалися Джонові собаки.
Єдиною проблемою був би той папуга на його плечі.
Він був наче пришитий до його плеча.
Він нікуди без нього не йшов.
Якщо на пляжі десять собак,
ви не станете гуляти з папугою на плечі.
Петті! Це моя…
Це ж божевілля. Собаки переслідують папуг.
І собаки можуть відігравати головну роль у розгадці вбивства.
Поліція каже, що їхня агресивна поведінка була джерелом частих суперечок
між Макафі та його сусідом, Ґреґом Фоллом, що жив тут.
Минулої п'ятниці Макафі сказав поліції, що хтось отруїв чотирьох його собак,
і Макафі їх застрелив, щоб позбавити страждань.
Два дні по тому хтось один раз вистрелив Ґреґу Фоллу в голову.
Коли хтось каже, що він отруїть твоїх собак,
а наступного дня твої собаки отруюються,
я не думаю, що існує багато людей,
у чиїх головах не промайнула б думка вбити ту людину.
Кілька його собак було вбито, а на цій ділянці позаду видно велику яму…
НЕ БІЙСЯ СОБАКИ БІЙСЯ ВЛАСНИКА
…де собак було поховано.
Досі вчувається сморід якоїсь тварини, що гниє.
Більшість людей не стали б цього робити
через загрозу в'язниці.
Але для того, хто живе на північному узбережжі Белізу,
де поліції поблизу не знайти,
і зловмисник був за 180 метрів,
я думаю, можливостей там не бракувало.
Але, як я кажу, здається, що на момент убивства,
Джон був у іншому стані.
Алкоголь повернувся в його життя.
Наркотики.
Спробувавши ці речі власноруч,
існує причина, чому їх називають такими, що змінюють розум.
Через них ти робиш речі, яких зазвичай не робив би.
Будь-що, що полегшує доступ до правди, — це хороша річ.
Але чи відчуватимете ви позитив?
Мабуть, ні.
Правда завжди болить.
Усім нам є що приховувати. Усім.
Я не зустрічав людську істоту, у якої не було таємниць.
Він був дуже емоційно розгубленою людиною, однозначно.
Він добре це приховував.
Тому мені ніколи не дозволяли говорити про його доньку. Ніколи.
Він покинув її.
Він перестав бути татом для неї.
Думаю, саме це наповнило його таким соромом,
і тому мені ніколи не можна було згадувати про це.
Він перестав турбуватися, бо так роблять нарциси.
Вони можуть замкнути правду в темній прогалині свідомості.
І ніколи її не відкривати. Ніколи на неї не дивитися.
Він був у цьому мастак.
Думаю, це походило з його дитинства.
Бачачи його байдужого батька, який скоїв самогубство,
коли Джонові було лише 17 років чи десь так.
Про його тата відомо, що він був схильний до знущань.
Він жорстоко бив його маму,
а Джон мусив дивитися і слухати.
У дитинстві він весь час
мусив дивитися, як його маму безжально б'ють.
Я справді хочу змінити світ.
Я хочу, щоб мої діти і внуки, і ваші внуки
жили в кращому світі.
Де справді є любов.
І є людяність, а не світ, у якому я жив,
зростаючи з батьком, який ламав мені руки
і знущався так, що це ставало нестерпно,
знущався з моєї мами.
Поки я щось із цим не вдіяв.
Я ніколи не згадував це. Я не знав, що він це сказав.
Дідько.
«Поки я щось із цим не вдіяв».
Здається, це було визнанням провини.
Якщо вони підтвердять навіть десяту частину обвинувачень,
чоловік, що вбиває своїх сусідів,
убиває чиновників зарубіжних країн.
Якщо навіть половина з цього правда, чи ви хочете зі мною жартувати?
Я почав висновувати теорію.
Одного дня я запропонував її Джиммі.
Він був виконавчим радником Джона.
Я сказав: «Джиммі, а що з Джоновим татом?»
Він сказав: «А що з ним?»
Я сказав: «Джиммі, я маю дивне відчуття, що Джон убив його».
Джиммі глянув на мене з диким виразом в очах.
Він був такий…
«Як ти в біса дізнався?»
І я сказав: «Я не знав, але тепер знаю».
Джиммі розповів, що Джон признався йому,
що він застрелив свого батька, будучи підлітком.
Він убив його, а тоді інсценував самогубство.
Це небезпечний чоловік, він завдав шкоди багатьом людям.
Багато даних.
Ось.
Може, він божевільний, може — ні. Подивимось.
От чорт.
Я не дуже розумію, що відбувається.
…короткі моменти правди.
Я думав, що це шиза.
Хто там, Роберте?
Але я не хотів засуджувати його.
Ми беремо. Хочете реальності?
У нас усіх є демони.
Викинь свій телефон із чортового вікна.
Я був досить невиправним на час, коли мені було 15.
Мене виключили з усіх шкіл, у які я вступив.
Чорт.
А тоді хтось сказав, що я зробив гарне фото.
Це все, що було треба.
Я йду з ними. Я не буду сидіти тут, як качка,
це напевне.
Вони висилали нас до найфіговіших місць на світі.
Сараєво, Чечня,
Афганістан,
Сирія, Косово
і так далі.
Після 30 років у ролі воєнного фотографа я мусив кинути.
А тоді я зустрів Джона.
Коли я почав його знімати,
він сказав: «Ти не зможеш підібратися близько до мене».
-Якщо ти так кажеш, тоді ти… -Я нічого не казав.
Тоді ти будеш, як усі ті інші ідіоти,
які брали в мене інтерв'ю
і робили власні чортові висновки про життя, якого вони не проживали.
Але це був лише початок. Я побачив божевілля.
І я не проводив інтерв'ю. Я не ставив запитань.
Чорт.
Ми були близькими,
я маю повернутися туди якнайшвидше.
ТРАВЕНЬ 2019
БАГАМСЬКІ ОСТРОВИ ДЖОРДЖТАУН
Куди ми зараз ідемо, до човна?
Тест.
Швидше.
Моя нога спухла, як дурна.
Привіт, друже. Як ти?
Рада бачити.
Гей!
-Привіт, Роберте. -Привіт, Дженіс.
Опусти чортову камеру й давай обіймемося.
Я маю три спальні для вас трьох і три кімнати в готелі.
Усі мають поміститися.
Їх шість, так?
-Сім. -Сім.
-Ну, ти можеш спати на підлозі. -Нічого.
Ми гарно провели час разом, ми зробили разом чимало.
-І досі могли. -О, так.
Ми знімемо дальні плани яхти.
Але ти не знаєш, що станеться.
Ти записуєш нашу розмову?
Ні. Мікрофон вимкнений.
Добре, дякую.
Іноді мені як журналісту здається, що мене згодовують акулам.
Лайно трапляється.
Амінь.
Час перекусити! Так!
Жодної різниці.
-Жодної? -Узагалі.
Зачекай. Добре.
Мене звати Джон Макафі.
Я в одному зі своїх традиційних маскувань,
де я одягаю на голову маску або щось у цьому роді.
Я повністю замаскований,
не схожий на себе, але дозвольте вас здивувати, це я.
Вуаля.
Я просто записав купу чортових запитань…
Просто щоб знати, наприклад, улюблений вірш із Біблії.
Спершу Бог створив небо і землю.
Перший мільйон доларів.
Коли ти заробив перший мільйон доларів?
Чорт, я не знаю.
Перша робота.
Думаю, косіння газонів. Ні, відгортання снігу.
Інші зверталися до мене:
«Треба спитати це. Треба спитати те.
Треба спитати про його тата.
Треба спитати про се і про те».
Якби він хотів розповісти мені про свого тата, то зробив би це.
Якщо він хоче розповісти про свою доньку, то розповість.
Бо історія полягала в тому, що він тікає від влади.
Коли я востаннє бачив Джона,
він сказав мені, що мексиканський картель хоче його вбити.
Він збільшив озброєну охорону.
Але Джон не здавався наляканим.
Він лише хотів, щоб його знімали.
-Чи всі інші поза кадром? Добре. -Так.
Джон сказав: «Чому б нам не зробити шоу, де я просто говорю?»
Добре, скажи, коли почнеш.
Він почав проводити з місцевими співбесіди на охоронні посади.
Це повністю автоматична зброя, добре?
То що ти в біса робиш, просто носячи її відкрито?
-Дивись, куди цілишся цим. -Вибач.
Спай знайомий із темною частиною світу.
Скільки разів у тебе стріляли?
-Тричі. -Тричі. Він показував шрами.
Його штрикнули в праве око, тому в нього його немає.
Скільки разів тебе арештовували?
Мабуть, мене більше.
-Я не можу рахувати, але кілька разів. -Він не може рахувати.
Але щоразу я був невинуватий.
Джеймі — чудова людина,
але, знаєте, судячи з його татуювань і так далі,
він очевидно має досить цікаве минуле.
Він не розкривав його мені.
Прожив кілька життів без деталей.
Він завжди казав, що його життя в небезпеці, це не буде безпечно.
Вони могли спіймати його.
Коли ти кажеш «вони», ти про кого?
Ну, я думаю… Я насправді не знаю.
Наскільки я можу зрозуміти,
це картелі, таємні агенти, ЦРУ.
Чи про кого він там говорив, хто розшукував його.
Я просто не знав.
Моя дружина може бути усміхненою й приязною,
а може приставити ножа до мого горла, що траплялося.
Насправді цього зі мною не траплялося.
-Що? -Я ніколи не приставляла ножа до горла.
-Ясно. -Ось чому ми маємо проблеми.
-Не плутай мене з тією стервою. -Я старий.
Як я в біса маю пам'ятати…
-Послухай, добре? -Усі ці жінки…
Ти маєш пам'ятати мене,
бо я та сама. Добре?
А тоді ми оглядали будинки. Він збирався там купити будинок.
Добрий ранок, мем. Джон Макафі. Радий зустрічі.
Рада знайомству.
Можемо підніматися?
Не хвилюйтеся, він просто документує моє життя.
Просто ходімо вгору, добре.
У нас була пропозиція за оголошену ціну в $1,790,000.
Думаю, це часто трапляється в цій індустрії.
Так.
І…
-Гарний пляж. -Добре.
Угорі головна спальня, я так розумію?
Я б назвала це головною спальнею, бо вона має окрему територію.
Добре.
Думаю, тут гарно.
Добре. Я пропоную купити за оголошеною ціною.
Завдаток — чверть мільйона.
Я платитиму 5 тисяч відсотків щомісяця півтора роки,
а решту після 18-ти місяців.
Добре.
-Мені здається, це гарна пропозиція. -Гаразд.
-Дякую. -Прошу.
-Дякую, міс Джуді. -Була рада зустрічі. Бувайте.
Дякую.
А тоді була вечеря у якомусь барбекю-ресторані поруч,
а вранці…
Міг би зняти це.
Я знімав, але без звуку.
Добре. Що відбувається?
Так.
Ми їдемо.
Я дізнався, що вони шиють проти мене справу за рекетирство,
відмивання грошей, убивство… Усе підряд.
Це досі через Беліз чи щось нове?
-Що? -Це від Белізу чи якоїсь іншої структури?
Ні, це все від США.
Тепер усе серйозно. Дуже.
Це буде збройне протистояння.
У мене немає часу на цю хрінь, як і змоги її зупинити.
Ясно.
Добре.
Ну ж бо. Так, сер, давайте.
На цей бік. Зрозуміло?
Чи ти іноді думав: «Це якась фігня, нас ніхто не переслідує?»
Так.
Щойно ми покидаємо пристань, ми в безпеці.
Так, щойно ви… Навіть якщо…
За нами ніхто не женеться.
Я не вірив у це.
Останні кілька днів тут, Джоне, були досить шаленими.
Так.
А тепер, знаєш, люди кажуть, що в тебе галюцинації,
кажуть мені, що ти зійшов із глузду.
Я знаю. Але ти бачив реальність.
Силовики прибули.
Добре, уперед.
Що він, у біса, думає?
Можеш розв'язувати. Давай.
Спаю, розв'язуй.
Бувайте.
Я у вигнанні з вигнання,
рухаючись бозна куди, і дозвольте показати, куди це.
Ми посеред чортового океану.
Де текіла? Я зроблю мохіто.
Під умивальником.
Добре, нехай.
Так.
-От чорт. -Що?
Ось.
Дай мені мікрофон.
-Скажіть, коли будете готові, сер. -Я…
Це відео — найважливіше з усіх, які я робив.
І я спитав: «Чому я тут, Джоне?
Бо… У чому моя ціль?
Чому тобі потрібне оце?»
Ти бачитимеш багато цього, мій друже.
Я вигадуватиму реальність як мені заманеться, щоб зберігати на нас увагу.
-Ясно, Роберте? -Так.
-Маєш якісь заперечення? -Я тут, щоб помогти.
Якщо це не продасть твої чортові записи,
то нічого не продасть, Роберте.
Розумієш мене? Я створив золото.
-Ти це розумієш? -Так.
Я вигадав сприйняття, яке збігається з реальністю.
Суд присяжних, обвинувачення, іноземні країни,
зброя, яку ти зняв.
Спробуй сказати, що це не золото.
Це золото.
Я тепер узяв це золото і, як митець періоду ацтеків,
зіткав із нього найвеличнішу коштовність.
Ти маєш побачити це.
Якщо побачиш, то я зроблю тебе багатим.
-Добре. -Кінець історії.
Гаразд, Дженіс.
Я хотів задокументувати Джона настільки, наскільки міг.
Ти знімаєш?
Я лише вдячний, що він нарешті має повагу до правди.
Що ще я міг досягнути?
Це все.
ДОМІНІКАНСЬКА РЕСПУБЛІКА
Ми тут.
Вітання.
Дякую.
Сподіваюся, ми зможемо затриматися.
Сподіватимемося. Думаю, це гарне місце.
Я люблю гори.
Джон виходить із човна,
звисаючи, виглядаючи, на поясі зброя,
його пістолет.
-Джоне. -Так.
У тебе зброя на поясі. Перш ніж зійти. Так.
І це привело охоронців, військово-морські сили.
Вони приходять.
Він хоче сказати щось…
Чоловік хоче сказати щось усім.
Стоп! Не знімати.
Ні. Перепрошую.
Вони заходять на борт і починають обшук.
Обшукали все.
Не чіпайте мої гроші.
Нам наказують зійти з чортової яхти.
Нас затримали органи Домініканської республіки.
Нас намагаються звинуватити в незаконному ввезенні зброї.
І нас забрали в тюрму.
Наблизь.
Старий, усе добре?
Як воно, бути в тюрмі?
-Чи мені подобається? -Так.
-Ти не можеш прийняти ібупрофен, Джоне? -Як і всі інші місця.
Зйомка, фотографування в тюрмі.
Це досить смішно.
Він якось сказав мені: «Я можу вбити будь-кого будь-де, Алексе.
Варто лише підняти слухавку».
Знаєте що? Я повірив йому.
Справді.
Він мав таку владу над людьми.
Він був найгеніальнішим маніпулятором, якого я знав.
І він хотів контролювати дискурс.
І робив це бездоганно.
І це справді поворотний момент,
саме тоді я почав у всьому сумніватися.
Я не знаю про Ґреґа Фолла. Я не знаю про моніторинг клавіатур.
Я не знаю про батька.
Усе, що я знаю, — це те, що я почув у письменницьких колах.
Справді важко відрізнити правду від вигадки.
Чорт забирай, пробувати втекти від викрадачів до біса важко.
Вони відпустили нас.
Джон використав свій британський паспорт, щоб депортуватися у Європу.
Тоді він найняв охорону з чеченців
і кількох турків.
Опинився в Іспанії.
Технологічного магната Джона Макафі заарештовано в Іспанії,
і тепер він очікує екстрадиції до США за уникнення сплати податків.
Комісія з цінних паперів і бірж США
звинувачує Макафі в зароблянні більш ніж 23 мільйонів доларів
на просуванні принаймні семи криптовалют.
МАКАФІ ЗВИНУВАЧЕНО В УХИЛЕННІ ВІД СПЛАТИ ПОДАТКІВ
ЙОМУ ЗАГРОЖУЄ ДО 30 РОКІВ ЗА ҐРАТАМИ
ПЕНІТЕНЦІАРНИЙ ЦЕНТР
Я особисто заплатив
десятки мільйонів доларів у американських податках.
А моя компанія заплатила мільярди доларів.
Якщо мене екстрадують до США,
я напевне проведу
решту свого життя у в'язниці.
23 ЧЕРВНЯ 2021
Розробника антивірусного софту Джона Макафі знайшли мертвим
у в'язниці Барселони.
Кількома годинами раніше
іспанський суд погодився екстрадувати його до Сполучених Штатів,
щоб відповідати на звинувачення в ухиленні від податків.
Джон Макафі не був схильний до самогубства.
Я говорила з ним за кілька годин до того, як його знайшли мертвим.
Його останні слова до мене:
«Я кохаю тебе. І я подзвоню тобі ввечері».
Це не слова самогубці.
А що як за цією історією стоїть щось більше?
Важко перебільшити те, наскільки підозрілими є
обставини смерті Макафі.
Він роками говорив про те, що на нього полюють,
і що звинувачення проти нього є політично вмотивованими.
Після того, що сталося з Джеффрі Епштайном,
чи було б несподіванкою дізнатися, що Макафі не вбивав себе?
Говорячи про тату. Він набив тату, яке…
Він постійно казав: «Якщо я помру через самогубство у тюрмі…
-Це було не самогубство. Мене вбили». -Так.
УБИТИЙ
Я не знаю, що думати.
Вибач, я не самогубця, друже, ясно?
Якщо я загину, то борючись із піднятою головою.
Джон був вірусом.
Чи руйнував він людські життя? Так.
Але я також бачив у Джонові доброту.
Речі, які він зробив, щоб допомогти людям.
Я хотів написати цю історію.
Тому я був цілком одержимий нею.
Мій план — прожити до завтра і прокинутися живим…
Можливо, він був убивцею, але я просто люблю хороші історії.
Усі ми любимо.
Готовий?
Зачекай, ні.
Добре. Готовий?
Угу.
Привіт усім. Я Джон Макафі.
Я втратив хорошого друга.
Знімати когось так довго.
Як можна не вшанувати цю хрінь?
Односолодове шотландське.
Віскі робить увесь час із тобою…
стерпним.
Нічого.
Якщо хтось колись це дивитиметься,
ви бачите, що це було незлостиво.
Так.
МАКАФІ ТАК І НЕ ОПУБЛІКУВАВ ЖОДНИХ ДОКАЗІВ
ТОГО, ЩО УРЯД БЕЛІЗУ ТА КАРТЕЛЬ СІНАЛОА
НАМАГАЛИСЯ ЙОГО ВБИТИ
КОМПАНІЯ, ЩО НОСИТЬ ЙОГО ІМ'Я, ЗАРАЗ КОШТУЄ 14 МІЛЬЯРДІВ ДОЛАРІВ
ВБИВСТВО ҐРЕҐОРІ ФОЛЛА ЗАЛИШАЄТЬСЯ НЕРОЗКРИТИМ
ОБСТАВИНИ СМЕРТІ МАКАФІ ДОСІ ОСКАРЖУЮТЬСЯ
То коли ви востаннє контактували з Джоном?
Не знаю, чи мені варто казати.
Але два тижні тому, після його смерті
мені подзвонили з Техасу.
«Це я, Джон. Я підкупив людей, щоб прикинутися мертвим, але я живий.
У цьому світі є лише троє людей,
які знають, що я досі живий».
А тоді він попросив мене тікати разом із ним.
Переклад субтитрів: Роман Захарчук