Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
TENTO PŘÍBĚH JE ZALOŽEN NA SKUTEČNÝCH UDÁLOSTECH.
ČÁSTI DĚJE, NĚKTERÉ POSTAVY A UDÁLOSTI
BYLY Z TVŮRČÍCH A DRAMATURGICKÝCH DŮVODŮ
VYMYŠLENY NEBO UPRAVENY.
ZIMA 1944
PŘÍTEL ŽIDŮ
KOŠER TREST
VÍDEŇ 1962
-Šalom, Victore. -Šalom.
-Mazl tov, Victore. -Díky, díky, díky.
Mazl tov!
Nacisti jsou ve Vídni ještě pořád všude, Victore.
Všude v Rakousku.
Žijí úplně normálně, nepotrestáni.
Jako by se nikdy nic nestalo.
Vzpomínáš si na mého učitele matematiky?
Spolužáci se mi každý den vysmívali.
Nikdy ses nebránil.
Ne.
Jinak by za to nejspíš zavřeli tebe.
Zítra jedu s paní Fränkelovou do Švýcarska.
Musím do banky.
A tohle, prosím tě, předej jednomu mému známému.
Komu?
Ohlásil jsem tě na desátou.
Adresu jsem ti tam napsal.
A prosím tě, buď tam včas.
Simon Wiesenthal.
Eichmannovo zatčení se dostalo na titulní strany.
A můj obličej se objevil v novinách.
Od té doby mě i ve Vídni berou vážněji.
Alespoň o něco.
Zato mou dceru teď musí do školy vodit policie.
Ale určitě víte,
že Eichmann byl jen špičkou ledovce.
Mengele, Brunner, Heim, Murer a všichni ti ostatní.
V Rakousku si bezstarostné svobody
užívají pravděpodobně stovky nacistických zločinců.
A v Německu jich bude ještě daleko víc.
Copak je není možné dostat k soudu?
Trestní řízení proti nacistům
by se pokusil zahájit jen Don Quijote.
Jak to?
Nacisté žijí pod falešnými jmény jako právníci, učitelé, podnikatelé.
Mnozí z nich sedí dneska dokonce na ministerstvech.
A tam zahlazují staré křivdy a zároveň zasévají nové.
Váš otec se o to ale chce
zřejmě skutečně pokusit.
Tamhle jde šéf.
Weizmannovi odjíždějí pryč. Do Ameriky.
-Opravdu? -Ano.
Pan Weizmann říká, že už život za zavřenými dveřmi
prostě nemůže dál vydržet.
Ale vždyť právě tohle je jedním z cílů naší komunity,
aby to brzy bylo zase možné.
Kam dneska vyjdeš ve Vídni s jarmulkou na hlavě? Řekni.
-O to přece nejde. -Weizmannovi ale ano.
Kolik z těch lidí venku by hned zase křičelo "Heil Hitler"?
Pořád jsme pro ně lakomí Židi. Lichváři.
A jiným zase připadají černoši moc černí.
Něco ti, Victore, musím ukázat.
A někoho bych ti rád představil.
Ale musí to zůstat mezi námi.
Ty jsi v Mauthausenu přišel o matku a sestru?
A taky o tetu.
A jeho prarodiče mu popravili přímo před očima.
V lesním úkrytu. Řeznickým nožem.
A ty?
Nějak jsem se protloukl.
Sám v lese.
Jako osmileté dítě.
Víš, kdo jsem, Victore?
Dohlížím na to, aby se vám, tvému otci, tobě, tvým přátelům,
aby se nikomu z nás tady ve Vídni nic nestalo.
K tomu potřebujeme takové lidi, jako jste vy s Arim.
A jak si to představujete?
Tak třeba synagoga.
Co kdyby někoho napadlo,
že do ní hodí bombu?
Nebo kolem sebe bude bezhlavě střílet jen proto, že nesnáší Židy?
Tomu musíme zabránit.
Co mi asi chceš ukázat?
Co to vyvádíš, Ari?
Nechci se kvůli nějaké klukovině dostat do problémů.
Možná je ještě budeme potřebovat, Victore.
Tak prosím.
Naši otcové je přivezli z Izraele.
Ale tihle chlapi jsou už moc staří, Victore.
Teď musíme být ve střehu my dva a naši přátelé.
Podle mě...
tyhle zbraně už nikdy potřebovat nebudeme.
Nechtěla by ses ještě projet?
Rádi by tě poznali mí rodiče.
A cos jim o mně řekla?
Že tu nejsi moc dlouho,
protože jsi studoval v Anglii.
Jinak vlastně nic.
Nejsou moc otevření lidé.
-Alespoň si to myslím. -Myslíš?
Jsou to katolíci.
Zarytí katolíci.
Co na to vlastně říkají?
O tom ještě nic nevědí.
Dobré ráno. Šalom.
Tati?
-Haló? -Tady Wiesenthal.
Je doma váš otec?
Myslím, že už spí.
Poslyšte, Victore.
Váš otec mě požádal, abych někoho vyhledal.
Kurt Gogl.
Byl rotný SS
a velitel v koncentračním táboře Mauthausen.
Tento člověk má na svědomí stovky vražd
a dneska žije naprosto bezúhonně u krásného jezera Wolfgangsee.
Tam přijal příjmení své manželky:
Hartinger.
Odkud to víte?
Řekl mi o něm jeden bývalý vězeň z Mauthausenu,
který byl v tom kraji na dovolené.
S určitostí ho poznal.
Tenhle Gogl tam pracuje jako Kurt Hartinger
jako ředitel základní školy
a je jedním ze společensky nejvýznamnějších členů obce.
Neznáte ho snad?
Takže vy jste krejčí, jestli to správně chápu?
Ne tak úplně.
S látkami obchodujeme,
ale máme i vlastní kolekce.
-Pan Dessauer je podnikatel. -Aha.
-Je to rodinný podnik. -Ach tak.
A po kolik generací?
Se mnou jsou to čtyři.
Nacisté nás vyvlastnili,
ale můj otec se s konfiskátorem tři roky soudil
a podnik dostal zpátky.
Byl už ale víceméně v troskách.
Takže jsi Žid nebo tak něco?
Ano.
A ten podnik už zase běží?
Musíme pořád mluvit o Victorově práci?
Nevěděl jsem, že někdo takový ve Vídni ještě je.
Židé.
Ano.
Hodně jich bylo nacisty zabito.
Z mé rodiny to přežil jen otec.
Jakou práci děláte vy, smím-li se zeptat?
Je vedoucím oddělení v továrně na nábytek.
To už jsem ti přece říkala.
A co když byla taky zkonfiskovaná?
Ne, to si nemyslím.
Určitě ne.
Vlastně to ode mě byla hloupost, že jsem jim to neřekla předem.
Co? Že jsem Žid?
Rodiče proti Židům nebo černochům určitě nic nemají.
Sama jsem dlouho nevěděla, že jsi...
Mám pocit, že my Židi jsme tu pořád ještě...
nežádoucí.
To není pravda, Victore.
Většina lidí ani neví, co se tehdy skutečně dělo.
Někdy si vážně připadám jako v nějakém ghettu.
Nebo jako nějaký uprchlík,
který tu zbyl ještě z války.
Jsi na tuhle věc dost citlivý.
Citlivý?
-Komplikovaný. -Komplikovaný?
Taky nevím, jak to mám nazvat.
A co vlastně za války dělal tvůj táta?
Potřebujeme svědky.
Svědky, kteří jsou ochotni svou výpověď proti Goglovi
zopakovat u soudu.
Zopakovat?
Američani projednali u vojenského soudu v Dachau
bezpočet případů z Mauthausenu.
Goglovo jméno tam padlo několikrát,
ale on se skrýval, žil pod falešným jménem.
Teď ho dostaneme.
Co můžeme dělat?
Zažalujeme ho.
To není tak snadné.
Musíme apelovat
na Organizaci bývalých mauthausenských vězňů.
Třeba najdeme svědky,
kteří mají dost odvahy, aby se nenechali zastrašit.
A do té doby?
Lepší asi bude, když napíšeš dopis, Paule.
V něm popíšeš všechna Goglova zvěrstva,
která jsi viděl na vlastní oči.
To bohužel udělat nemůžu.
Ale ano, tati. Zvládneme to, pomůžu ti.
A pak?
Předám ten dopis na ministerstvo vnitra.
Budou muset konat.
... ve třetích volbách do Národní rady.
Od doby, co republika znovu získala neomezenou státní svobodu...
Kurte?
Přišel ti doporučený dopis. Od zemského soudu v Salcburku.
Jsem si jistý, pane předsedo,
že si mě ti svědci spletli s Hartmannem.
Ten měl vyšší hodnost než já.
Často někoho udeřil.
Ano, viděl jsem to na vlastní oči.
Gottfried Hartmann.
Podplukovník SS.
Potom padl někde v Rusku.
To se ukáže, až vyslechneme svědky
a oni vás identifikují, pane Gogle, nebo taky ne.
Pane předsedo,
vždyť pod helmou jsme vypadali všichni stejně.
Všichni jsme měli stejně ostříhané vlasy.
Jen odvahu, příteli.
Prosím o klid mezi porotci.
Klid.
Máme tu několik shodných výpovědí,
podle kterých jste před několika týdny ve Weitře ve Waldviertelu
navštívil svědka obžaloby Richarda Kuhna.
Ano.
To je správně, je to pravda.
Chtěl jsem si osvěžit mezery v paměti.
Chtěl jsem vědět, jaké to tenkrát bylo.
Najít ve vzpomínkách záchytné body.
Na spoustu věcí z té strašné doby...
jsem chtěl také zapomenout.
Má žena vám telefonovala, pane Kuhne.
O čem jsme se toho dne přesně bavili,
vám už dneska nepovím.
Pan Kuhn byl očitým svědkem událostí,
které se odehrály v roce 1944
u takzvané stěny parašutistů v Mauthausenu.
Cituji:
"Gogl do jednoho starého muže kopal tak dlouho, dokud nezemřel."
A jiného muže jste podle této výpovědi
shodil ze strmého svahu.
I tento muž zemřel.
Ne.
Tak to nebylo. To není pravda.
Pan Kuhn teď svou výpověď, která vás naprosto usvědčovala,
zcela překvapivě odvolal.
To vám mohu vysvětlit.
Tady právě došlo k záměně.
Mí kolegové, ale i vězni mi opakovaně říkali,
že si mám dávat pozor, že si mě pletou
s podplukovníkem Hartmannem.
A přesně to se taky stalo.
Přesně to... se stalo.
Ano! Tak je to!
Všichni svědci ho jasně poznali.
Ukázali na něj.
A vyprávěli hrozné věci.
Přesto měl člověk v sále občas pocit,
že jsme v roce 1938.
Ale jdi, Victore...
Věř mi. Nejsem blázen.
Náš právník řekl, že ta obvinění jsou přesvědčivá.
Ale výměra trestu určitě nebude jednoduchá,
protože u těchhle případů a po tolika letech...
Musím končit.
A proč? Já opravdu nepřeháním.
Zavolám ti zítra.
Ty se na mě zlobíš?
Ne, musím jenom končit.
Dobrou noc.
Tak co?
Už jsi četla dneska noviny?
"Lovci nacistů zůstávají neúprosní."
Tvůj židovský přítel už je na titulní straně.
Chci, abys s ním přerušila kontakt. A to hned.
-Ale... -Věř mi, bude to pro tebe lepší.
Ale to je... Tati, to přeháníš.
Slyšela jsi mě.
Pane Wiesenthale? Jedna otázka.
Kdo má z těchto procesů vlastně prospěch?
Člověk jako Gogl
se už přece dávno společensky a politicky reintegroval.
Nemůžeme ho prostě nechat na pokoji?
Na vinu neexistuje dvojí metr, pane.
Jedině zákon
může být naší odpovědí na dobu bezpráví.
Počkáme uvnitř, Victore.
On...
zastřelil naše dítě.
Susanne.
Bylo jí teprve šest let.
Před našima očima.
Když se kácí les, lítají třísky.
Ticho!
-Přestaňte s tím divadlem! -Vždyť jsou to pomluvy!
Uklidněte se!
V důsledku emocionálního rozrušení
nemůže svědek pokračovat ve výpovědi.
Můžete jít, pane Dessauere.
Ne, ne...
A potom, co jsme se na to se ženou museli dívat...
A pak, když byla mrtvá i Mila,
postavil se přede mě
a strčil mi pistoli do pusy.
Podíval se mi do očí a řekl:
"Ne.
Tebe nechám naživu.
Můžeš aspoň ostatním vězňům říct, co se jim stane,
když nebudou poslouchat."
Nechte toho!
Uklidněte se!
-Dobrý den. -Dobrý den, pane Gerharde.
Dal jsem mu injekci, teď spí.
Ale chci ho vzít do Vídně. Dneska toho na něj bylo moc.
Postarám se o to.
Na střed!
-Ari, co to sakra je? -Přihraj! Dělej!
Pojď! Ke mně!
-Sem, sem, sem. Dělej! -Idiote.
Napravo je volno.
-Přihraj! -Tady!
-Sem! -Dělej!
Zdravíme, slečinky. Servus.
Na... Ale ne.
Sem! Sem! Pojď!
-To je pech! -Ale no tak!
Pojďte, pojďte!
To je ono!
Střílej!
Jo!
Sem! Na střed!
Jen se podívejme.
Dárek!
-Docela ujde. -Jo.
Nech to být. Určitě ještě nějaký míč máme.
-Pojď, jdeme. -Ten míč, prosím.
Cože? Musíš to říct pořádně nahlas.
Ten míč.
-Ten míč... -Takže zaprvé, říká se "prosím".
A zadruhé, ten míč je teď náš.
-To bude mýlka. -Jo?
Tak si ho vezmi, jestli na to máš.
Jdeme pryč. Pojď.
Nebo jsi ještě navíc i zbabělec, Židáku?
A pojď sem!
Pojď sem!
Fakt mě překvapilo, že jsi po tom týpkovi takhle vyjel.
Bylo to ode mě hloupý.
Máš pravdu.
Proč?
Ve jménu republiky porota dospěla k rozsudku.
Obžalovaného Kurta Gogla shledala
ve všech 21 bodech obžaloby nevinným.
Ano!
Bravo!
Ano!
Victore!
Promluvím se státním zástupcem.
Musí podat žádost o zrušení rozsudku.
Kvůli čemu?
Porota nebyla předsedou soudu správně poučena.
Jinak by k takovému verdiktu nemohli nikdy dospět.
Je to zrada.
Všech obětí a všech přeživších.
Jak velká šance je, že to projde?
Zahraničí to sleduje.
Proces by musel být zahájen znovu.
V každém případě budeme v boji pokračovat.
Myslím, že na to nemám dost síly.
Když to vzdáme, zapomene se na to.
My to zvládneme, tati.
Na stát se spolehnout nemůžeme.
To nebylo možné nikdy.
Tak to bylo vždycky a tak to taky zůstane.
Svoboda nám nespadne z nebe do klína
ani není darem od státu, Paule.
Musí se za ni bojovat. Každý den.
-Zdravím vás. -Zdravím.
-Dobrý den. Servus. -Dobré ráno.
Zdravím.
-Ahoj Hansi. -Zdravím tě, servus.
-Dobré ráno. -Zdravím vás.
Kde jsi celý den byl?
Zajel jsem se podívat do kraje,
kde už jsem dávno nebyl.
Gogl teď vysedává se svými nacistickými kamarády
na čerstvém vzduchu u Wolfgangsee,
chytá ryby a říká si, jak jsme všichni hloupí.
Napadlo mě, jestli by nebylo možné ho zažalovat v zahraničí.
Musíme ho vyděsit.
Pojď.
Dáme mu co proto. Pět šest chlapů...
Takhle ale Gogla do vězení nedostaneme.
A co když s ním zatočíme jako s Eichmannem?
Unést ho a odvézt do Izraele? To jako fakt?
Proč ne? Únos rozhodně není problém.
Jasně, to určitě ne.
Přepadneme ho, omámíme chloroformem
a zavřeme do kufru tvého auta.
Odvezeme ho do Izraele a tam proběhne soud.
Šest tisíc kilometrů.
Nejdřív trajektem přes Středozemní moře do Tunisu
a potom přes Libyi a Egypt, s Goglem v kufru.
Co chceš dělat? Sedět tady a tvářit se ukřivděně?
A co ho potrestat...
špatným svědomím?
Victore, ten svědomí nemá.
Pak se všichni sejdeme v hospodě.
Dobře. Musíme Kurta pořádně oslavit.
-Kdo to může být? -To nevím.
Takhle pozdě?
Co tu chceš?
Chci, abyste řekl pravdu.
Vypadni odsud!
Jednou se budete muset podívat pravdě do očí.
Chceš mi vyhrožovat?
Nechte mého muže na pokoji. Nic neudělal, byl zproštěn viny.
Před tím neutečete.
Já a můj otec vám budeme vždycky připomínat lidi,
které jste zabil.
Každý den a každou noc.
Běž a zavolej četníky.
Já jen nechápu, co se vám honilo hlavou.
Jak jste to všechno mohl udělat?
Já jsem neudělal vůbec nic. Rozumíš?
A o tom, co znamená válka, nemáš ty, hošánku,
s penězi od tatínka a se soukromou školou v Anglii ani ponětí!
-Nech mého muže na pokoji, Židáku! -Přestaň.
Radši běž a zavolej četníky.
Každý den...
a každou noc.
Dokud budu naživu.
Ano? Četníci?
Tady Goglová.
Opovaž se sem ještě vkročit!
Slyšíš?
Na můj statek a půdu.
To vy jste ti zločinci!
Nenecháte mrtvé na pokoji!
Haló?
Victore, tady Zimmermann.
Obžaloba stáhla žádost o zrušení rozsudku.
Co?
Ano, je to neuvěřitelné.
Ale proč?
Rozhodli o tom včera na schůzi na ministerstvu spravedlnosti.
Někdo do toho musel politicky zasáhnout.
Gogl je teď definitivně svobodný člověk.
Dobře, já se o to postarám.
Ale bez tebe a bez Ariho.
To by bylo moc riskantní.
Co když vás ještě někdo pozná?
Co je?
Vždyť ho nechceme zabít.
Připadáš mi tak zadumaný.
Ptám se, co s námi bude.
Jak to myslíš?
Víš...
Chceme zůstat spolu?
Má to snad být žádost o ruku?
Ještě ne.
A to je taky dobře.
Nechci totiž být jako máma,
která se celý den stará jen o domácnost
a hraje si na hodnou manželku.
Myslím, že nikdo nechce být jako rodiče.
U nás doma jsou teď...
kvůli tomu všemu povyku dost naštvaní.
To si asi dovedeš představit.
A co myslíš, jak jsme teprve naštvaní my?
Táta mi zakázal se s tebou scházet.
Proč?
Protože jsem Žid?
Prosím tě, tak mu ode mě vyřiď,
že se teď chystám mrknout
na historii toho jeho podělanýho podniku s nábytkem.
A když se ukáže, že...
Taky se zrovna netoužím stát židovkou.
Opravdu ne.
A nemá to nic společného s nacisty nebo tak.
Anno...
Nechci, aby ses kvůli mně stala židovkou.
Náboženství nebo víra by měly být něčím spojujícím.
Kdo je to?
Neptám se, jestli vás neruším. To vidím i tak.
Smím?
Kdo má právo vraždit, Victore?
Nikdo. Proč?
Nikdo.
Žádný stát, žádný režim, žádný voják, žádný člověk.
A přesto se to děje.
I když nám to zakazuje už Bible.
Víra zřejmě mizí,
když se objeví vůdce z masa a kostí.
Lidé pak na svého drahého Boha rychle zapomenou.
Kdyby mělo být po mém,
stejně by se víra s politikou neměla spojovat.
Jedno s druhým nemá nic společného.
Stalo se snad něco?
To řekněte vy mně.
Nebylo by správné
brát zákon do vlastních rukou, to mi věřte.
Je to vrah.
Ano.
Ale my nejsme.
Násilí, Victore,
je jako plevel.
Přežije i to největší sucho.
Lidé se srocují,
aby šikanovali politiky nebo nejbližšího konkurenta,
cizince nebo odpůrce.
Házejí zápalné bomby, aby prosadili svoje ideály.
Je jim jedno, jestli přitom zasáhnou i nevinné.
Násilí je potřeba potlačit hned v zárodku.
Jakmile se plevel jednou rozbují,
může být vmžiku všude.
Jak chcete ten plevel...
udusit?
V udržované zahradě
ani nemá šanci se rozrůst.
A co když už tam je?
Pak člověk musí vyhledat zahradníka, který si s tím poradí.
Mám vás, Victore, rád.
Opravdu rád.
Dávejte na sebe prosím pozor.
A na svého otce.
Kdo to, prosím tě, byl?
Dva leží v nemocnici v Salcburku.
Jsou tak zřízení,
že je policie ještě nemohla ani vyslechnout.
Zbylým dvěma se podařilo na poslední chvíli uniknout.
Jak se to stalo?
Gogla doprovázel nějaký přítel
a ten hned tasil nůž.
Za chvilku jich tam byla celá banda. Na prstech měli boxery.
Vzali s sebou nářadí, prostě co měli po ruce.
Chtěli vědět, kdo naše lidi poslal.
Už si spojí jedno s druhým.
Musíš se někam schovat. Aspoň na pár týdnů.
Seženu ti pistoli, tu bys měl mít teď pořád u sebe.
Ne, ne.
Sakra, sakra, sakra!
Victore, musíš zmizet. Hned!
Poslechni mě. Musíš pryč!
-A co táta? -Ten je v nemocnici!
Otec se o něj postará. Víc pro něj udělat nemůžeš.
Vymysli si nějakou výmluvu.
Třeba že jedeš do Itálie navštívit bývalého spolužáka.
Co je? Mám ti snad pomoct sbalit?
Co může být krásného na cestě, kterou podnikneš sám?
Třeba při ní člověk objeví nějakou svou jinou stránku.
Nesmysl.
Člověk je osamělý.
To chci právě zjistit.
Je to jen na pár dní.
Victore, když se stane něco špatného,
jsou tři způsoby, jak se s tím vypořádat.
Buď tě to zušlechtí, nebo zničí.
Nebo tě to posílí.
Když se ti dívám do očí,
dělám si starosti.
Jak dlouho vlastně trvá cesta autem do Itálie?
Až k moři?
Tak asi sedm osm hodin?
Taky bych tam někdy ráda jela.
Příště pojedeš se mnou.
A proč ne tentokrát?
Protože tě táta nepustí.
No a? Mám na to jiný názor než táta.
Už nejsem malá holka a vůbec nic mu do toho není.
Jo, a už jsi mu to řekla?
Myslela jsem, že chceš se mnou být.
Nebo už to není pravda?
Není to pravda.
Proč najednou ne?
Protože o některých věcech bychom si měli...
promluvit.
Když mlýnské kolo
slyším,
nevím, co vlastně chci.
Nejlepší by bylo zemřít,
pak by konečně byl klid.
Nejlepší by bylo zemřít,
pak by konečně byl klid.
Bravo.
Bravo, děti.
Děkuji vám.
Děkuji, pane řediteli.
Tam vzadu se někdo líbá, takhle se to dělá.
Ty jsi neposlouchala, Eriko, viď?
Stejně vím kdo.
Díky.
-Ještě něco? -V pořádku. Dobře načepované.
-Na zdraví. -Na zdraví.
Dobrý den.
Co by sis dal k pití, mládenče?
Pivo, prosím.
Odkud jsi?
Ze Salcburku.
Takže nadutec.
Pivo tu bude hned.
Ti, co zažalovali Hartingera...
-Ve skutečnosti se jmenuje Gogl. -To je fuk.
Tu pakáž jsme měli prostě pověsit.
Jen tak. Bez soudce.
Mimochodem, ti dva nemluví. Ti v nemocnici.
Odkud to víš?
Od Ferdla. Naše hlídka to zvládla dobře.
Rozhodně upalovali jako zajíci.
To jo.
Poslyšte, pánové, Gogl je naprostej chudák.
Jak ho mučili.
Ale to jsou prostě Židi,
odjakživa rozsévají jenom neklid.
Přesně tak. Na zdraví.
Prosím.
-Na zdraví. -Na zdraví, chlapi.
Žid, Žid...
Pořád jen chudáček Žid.
A čím jsme si prošli my?
Kamarády ti po boku roztrhaly granáty.
Nebo v lazaretu umírali jako mouchy.
Nebo zmizeli někde ve sněhu a ledu.
Všichni jsme tehdy jen konali svou povinnost.
Představte si,
kdyby vás teď po dvaceti letech za službu vlasti zavřeli.
Gogl byl celou touhle věcí veřejně pokořen.
To je na tom nejhorší.
-Hlavně aby si něco neprovedl. -A to má ještě rakovinu.
-Opravdu? -Prostaty.
Říkala mi to žena.
Na klinice asistovala lékaři.
Ano.
Co je? Co se děje?
Nic, Kurte.
Na nás se můžeš spolehnout. To ti slibuju.
Dobře. Děkuju.
Ale teď se rozloučím. Zítra musíme všichni brzy vstávat.
Nashle!
Má pravdu, chlapi.
A co všechno to maso?
Ať si Erika nechá, co bude chtít. A klidně si vezměte něco domů.
Já rozhodně ne. U mě to nikdo nejí.
Eriko, napiš to všechno na mě.
Už se stalo.
-Díky, starosto. -To je v pořádku.
Servus.
Na shledanou.
Pivo je v pořádku?
Zaplatím, prosím.
Co tady v tom kraji vlastně děláš?
Jsem na dovolené.
Na dovolenkáře právě nevypadáš.
Vlastně ani jako někdo ze Salcburku.
OSVOBOZENÍ KURTA GOGLA, VÍTĚZSTVÍ ROZUMU
Neznám tě odněkud?
Ne, to si nemyslím.
Počkej...
Já se u nás moc dobře vyznám.
Kdybys potřeboval něco vědět...
Poslouchejte, pánové.
Všichni teď poslouchejte.
Dobré ráno!
Srdečně vás vítám na našem honu.
Střílíme drobnou zvěř broky.
Po zatroubení signálu "Hon začíná"
je dovoleno střílet vždycky jenom ven.
Takže ne směrem k družině.
Jinak byste mohli omylem zastřelit kamaráda
a to přece nechceme.
Jdeme na to. Lovu zdar!
Zdar! Lovu zdar!
Kohopak to tu máme?
Pana zajíce?
Jo!
Na Edera jsi nebyl dost rychlej.
Dostal jsi ránu do kožichu?
Jo!
Jo, jo.
Jo!
Barco!
Kde se touláš, když tě volám?
Je tam nahoře něco?
K noze.
Prosím vás o chvilku ticha.
A teď zpátky do lovecké chaty. Tam ulovenou zvěř vystavíme.
Ale trochu úhledněji, prosím.
A Koflere, fotku.
Odchod.
Hned přijdu.
Chceš mě snad zastřelit?
To nezvládneš.
Nesázel bych na to.
Co ode mě vlastně chceš?
Hošánku?
Co mi chceš připomenout?
Jděte dolů.
Tam přece nic není.
Honem.
Máš zajímavou pušku. Česká, ne?
Co myslíš, po kom s ní už asi stříleli?
Jděte po tom svahu dolů, je tam auto.
Podívej...
Taky ji ještě mám.
Z doby, kdy jsem sloužil.
V Mauthausenu.
Víš, že většina lidí
dává přednost bílým slepičím vejcím před hnědými?
Jo, jo.
Mnoho chovatelů kuřat
už dávno začalo své farmy přizpůsobovat tomu,
aby uspokojili poptávku.
Víš, co dělají?
Zkrátka vytřídí kuřata, která mají hnědé ušní boltce,
dají je do bedny a pak je prostě zplynují.
Jednou dosáhnou toho, že budou mít jen bílá vejce.
Odhoď tu zbraň.
Nech ho být, Edere.
S takovým, jako je on, si pořád ještě poradím sám.
To je ten parchant, co tě zažaloval, co?
Je to ten Židák!
Počkat, počkat, počkat!
Nechte ho jít.
Nebo ať si zatancuje.
Vždyť tak rádi tancujou.
Ne, zastřelit.
Ale jdi!
To nám nijak nepomůže.
Stejně chtěl jít právě k autu
a už se tu nikdy neukázat, že jo?
Takže...
Nech ho.
Buď v klidu.
Běž.
Běž!
Ty špinavej Židáku!
A nikdy se nevracej!
Nezníš právě, jako bys byl u moře v Itálii.
Proč? Jak tam člověk zní?
Dál odsud.
Tajíš přede mnou něco, Victore?
Proč?
Všimla jsem si, jak ses od toho procesu změnil.
Co kdyby ses k nám nastěhovala, až se vrátím?
Byt je velký dost.
Otec říká, že dokud nebudu vdaná, nesmím se odstěhovat.
Má to být žádost o ruku?
K manželství s Židem
mi stejně nedá požehnání, to mi řekl.
Takže přece jen vždycky uděláš to, co ti řekne otec.
Samozřejmě že ne!
Manželství mi stejně připadá tak nějak staromódní.
-Ano? -Otevřete. Kriminální policie Vídeň.
Haló?
-Kriminální policie. Pan Dessauer? -Ano.
-Bylo na vás podáno oznámení. -Co prosím?
Prý jste měl u sebe neoprávněně zbraň.
Krom toho jste byl obviněn z porušení vlastnických práv,
rušení nočního klidu a ublížení na zdraví.
To je docela pěkná řádka.
-To musí být omyl. -Kde je ta zbraň?
Já nemám zbraň. Žádná zbraň tu není.
Počkejte, to nesmíte.
-Říká kdo? -Zákon?
Nemůžete mi jen tak prohledat pokoj.
Chci to oznámit právníkovi.
Držení zbraně samo o sobě není trestné.
Ale nesmíte ji s sebou nosit jen tak.
Žádnou zbraň nemám.
-A žádám... -Gusto.
Pod postelí.
Klasika.
Velmi nápadité.
Česká.
A taky nabitá.
Ale ne.
Tady to podepište.
Moment. Nejprve si to musíme v klidu přečíst.
Moc dlouho tu už ale nebudu.
A co se stane teď?
Tu pušku vám zabavíme.
Protože údajně nevíte, odkud ji máte,
soud určí trest.
-Ale s dvackou bych určitě počítal. -Dvacet tisíc?
Victore, zůstaň klidný. Tohle jsou policisté, ne soudci.
Chudých lidí se to netýká.
Stejně jsou to hlavně bohatí podnikatelé.
Jak tomu mám rozumět?
My zákony nepíšeme, pánové.
Musíme jen zajistit, aby byly dodržovány.
Důrazně ti doporučuji, abys to nedělal.
Zbytek přijde tedy poštou.
Spolu s oznámením pana Hartingera.
-Gogla. Gogl, tak se ten muž jmenuje. -To je jedno.
Každopádně jste na něj prý poslali nějaké násilníky.
Pomluva. To rozhodně popíráme.
To všechno ukáže vyšetřování.
Půjdeme?
-Na shledanou, pánové. -Nebo máme říkat "šalom"?
Podám na vás oba stížnost.
Pro co?
Myslíte "kvůli čemu"?
Šalom.
Židi očividně ještě pořád nerozumějí legraci.
Co jste vlastně během války dělali vy dva?
Byl jsi voják, je to tak?
Nech ho být. Už je to tak dávno.
Já to ale chci vědět.
Byl jsi nacista, tati?
Vidíš, na jaké hloupé myšlenky
svého bratra těmi stupidními otázkami přivádíš?
Ne, tvůj otec samozřejmě nacista nebyl.
Tenkrát musel do armády prostě každý.
-Jinak by to pro něj znamenalo smrt. -Opravdu?
Vyprávěl jsi mi, že jsi byl na frontě.
Nebo to není pravda?
Něco ti řeknu, Anno.
Máš tu výhodu, že ses narodila později.
Nezažila jsi válku. Nevíš, čím jsme si prošli my.
Myslíš, že bys jednala jinak?
Jen proto, že ti tvůj židovský obdivovatel chce namluvit,
že jsme měli na výběr?
Zabil jsi někoho, tati?
Okamžitě přestaň říkat tyhle věci.
Nic jsme neudělali a ničím jsme se neprovinili.
Můžeš to tomu svému hloupému příteli hned vyřídit.
To mi určitě věřit nebude.
A teď půjdeš do pokoje.
Už tě dneska nechci vidět.
A s tím Židem se přestaneš stýkat, zakazuju ti to.
A to hned a provždycky!
Slyšela jsi mě.
Já chci slyšet odpověď na otázku, jestli jsi byl nacista.
-Jdi do pokoje! -No tak, Rudi.
Proč?
Nesmím se stýkat s Židem?
A co s černochem? Nebo s homosexuálem?
-Hannesi, tohle není pro tebe. -Copak se tím pro vás něco změní?
-Proč? Vždyť na tom není nic tak... -Hned. Odchod.
Proč? Já to chci přece vědět taky.
Každý v mém věku musel tehdy do války.
Nešel jsem tam dobrovolně, to mi můžeš věřit.
Poslední, co teď potřebuju, je vytahovat staré události,
které jsou minulostí a které nikdo nechce dokola omílat.
Tady, v mém domě.
A vlastní dcerou.
Rudi, nech ji být. Je mladá a hloupá.
Ne, to není.
Anno, přál bych ti,
aby ses nikdy nedostala do situace, v jaké jsme byli tehdy my.
Chci si o tom prostě jen úplně normálně promluvit.
Přestaň, ty hloupá!
Jinak se může stát, že mi uletí ruka!
Ty ses úplně zbláznil.
A jaký bude náš další krok?
Žádný. To stačilo. Na krku mám tři obžaloby.
Snad to teď nechceš vzdát?
Gogl musí dostat pořádný strach.
Musíme ho totálně vyděsit.
Ten se vůbec nebojí. To přece vidíš.
Třeba může být proces znovu zahájen.
To už jsme přece zkoušeli.
A i kdyby, tak bude zproštěn viny podruhé.
Nemusí.
Tvoje víra v rakouskou justici je zřejmě nezlomná.
A jen Bůh ví proč.
Proč mám pocit, že přede mnou něco tajíš?
Říkám si, jestli s tím někdy přestanou.
-S čím? -S čím?
Byl jsem zproštěn viny, Hermine.
Nevinen.
Tak je to.
Stejně tě ale nenechají na pokoji.
-A co mám tedy dělat? -Chci, aby to přestalo.
I když jsou lidi tady slušní a stojí při nás.
Plnil jsem svou povinnost.
Povinnost vojáka.
Co jsem měl teda dělat?
Jet do Berlína za Göringem a říct mu, ať s tím přestane?
Nebo napsat Hitlerovi přátelský dopis?
Ani Hitler o všem nevěděl.
Ve skutečnosti jsme byli oběťmi my.
Jo.
Nedělal jsi nic jiného než tisíce dalších vojáků.
Taková byla prostě doba.
Každý červ tenkrát vylezl ze své díry.
Všechno, o čem se do té doby jen mlčky přemýšlelo,
se najednou smělo říkat nahlas.
V každém člověku je nějaké zlo.
Hermi. V každém. V tobě i ve mně.
A jim se tehdy povedlo
dostat ho z nás ven, rozumíš?
A najednou jsi byla někdo.
Najednou jsi měla nějakou cenu.
Kurte...
Udělal jsi něco z toho, z čeho tě viní?
A z čeho mě vlastně obviňují?
Ženy a děti...
jsi...
Určitě jsem byl tvrdý, Hermi. Tvrdý.
Protože to ode mě žádali.
Ve válce vládne vždycky smrt.
Ale krutý?
Viděla jsi mě někdy krutého, Hermi?
Takže ne?
Neudělal jsi to?
Hermi,
viděl jsem ty nejhorší věci,
jaké si dovedeš představit.
Věci,
o kterých člověk nemůže mluvit,
o kterých se mu nechce mluvit.
A ty mě teď pronásledují.
To je větší trest, než k jakému mě může odsoudit
soud kdekoli na světě.
Jsem ráda, že jsi nezašel tak daleko.
Dítě je dítě.
Ano.
Kam teď jdeš?
Jdu ven, vyčůrám se na zahradě.
Nadechnu se čerstvého vzduchu, který vane od vody,
a snad mě přivede na jiné myšlenky.
A teď mi to, prosím tě, ale řekni.
-Co? -Už mi nic nepředstírej.
-Celé dny mi lžeš. -Co tím myslíš?
Proč ses už po dvou nocích v Itálii
vrátil zase do Vídně?
Z touhy po tobě.
Ale no tak. Všechno je to jeden velký šprým.
U moře jsi vůbec nebyl.
Ale jo. Co myslíš, kde bych jinde byl?
Už tě znám dost dobře, Victore.
Neříkáš mi pravdu.
Ne, vážně.
Chci být tátovi nablízku, dokud se zase neuzdraví.
A to tě po sedmi hodinách jízdy z ničeho nic napadlo?
Ano. Z Grada jsem volal Arimu do firmy.
A řekl mi, že je teď v obchodě dost práce.
Že mě přece jen potřebuje tady, když otec nemůže.
Kdo to může být? Že by zase ten Wiesenthal?
Ano, prosím?
Policie. Otevřete.
Policie?
Hned ti to vysvětlím.
Příště to nepřežiješ.
Padáme!
Tvrdě jste spal, Victore.
Právě přicházím od vašeho otce.
Není mu dobře. Je slabý. Moc slabý.
Myslí si, že jste v Itálii.
Neřekl jsem mu, že tomu tak není.
Patřit k obětem je hrozné, Victore.
Ale ještě hroznější je patřit k pachatelům.
Žít s pocitem viny.
Předávat ho dalším generacím.
Tím se totiž z mladých také stávají pachatelé.
Gogl je sice možná svobodný.
To je špatné a smutné.
On však navždy zůstane uvězněn,
když jeho vzpomínky budeme udržovat při životě.
Rozumíte?
To je náš úkol.
Pořádně si odpočiňte.
A pak uvidíme.
Na shledanou.
Pane Stögere, dovolte mi prosím na chvilku promluvit s Annou.
Annu už neuvidíte.
Už se vám nikdy neozve. Prosím, odejděte.
Chtěl bych jen Anně vysvětlit, že...
Jestli se tu ještě jednou ukážete, zavolám policii.
Pánové?
Můžu se zeptat, co to znamená?
Haló?
Kde jste byl včera mezi 17. a 24. hodinou?
Můžete mi nejdřív vysvětlit, co to všechno znamená?
Ptal se, kde jsi byl.
Tady.
Držím smutek. Zemřel mi otec.
Dům opouštím, jen když mám nějaké povinnosti.
-Budu brečet... -Svědci?
Nejspíš ne.
Nejspíš ne? To je smůla.
Nic. Nikdo jiný tu není.
A kdo by tu měl být?
Paní Hermine Hartingerová. Vzala si Gogla. Kde je?
Znám tu paní?
Ta ti plivla do tváře, ty vtipálku.
A co je s ní?
Nebuď drzý.
Vážně nic nechápu.
Je nezvěstná. Od včerejška.
Domníváme se, že byla unesena.
Možná i zabita.
Patříte do nejužšího okruhu podezřelých.
A nemáte žádné alibi.
Tak si sbalte věci a jdeme.
Moment, počkejte. Já ale alibi mám.
Vždyť jsem včera byl u vás na policejní stanici.
Ukradli mi auto.
A já jsem to nahlásil.
Bylo to kolem jedenácté.
A kam jste chtěl tak pozdě ještě jet?
Dům opouštíte, jen když máte nějaké povinnosti.
Včera dopoledne jsem měl několik schůzek
ohledně pozůstalosti mého otce.
Mezitím jsem nakoupil a tašky jsem postavil do kufru auta.
Když jsem dorazil domů, úplně jsem na nákup zapomněl.
V noci kolem jedenácté mě ale přemohl hlad.
Vyběhl jsem tedy na ulici,
ale auto bylo pryč.
Obešel jsem blok kolem dokola,
myslel jsem, že jsem možná nechal auto stát jinde.
Tak tomu ale nebylo. Šel jsem tedy na policii.
Pěkná pohádka.
Jak to myslíte?
Pomalu, kolego, pomalu.
Právě tak jste mohl paní Hartingerovou, nebo Goglovou,
unést nebo zabít.
Pak jste někde schoval její mrtvolu
a vrátil jste se do Vídně vlakem.
Prostý plán.
Mezitím bych si ale musel nechat někde ukrást auto
nebo ho aspoň nechat někde pořádně zmizet
a přesvědčit paní Goglovou,
aby mě pěšky doprovodila
na svou popravu nebo do úkrytu.
A to všechno za necelých sedm hodin.
Z nichž by pan Dessauer jenom ve vlaku
musel strávit nejmíň čtyři.
-Teď mě poslouchej, ty... -Pomalu, kolego.
Předpokládám, že se nechcete se svou konspirační teorií
zesměšnit před státním zástupcem, a už vůbec na před veřejností.
Šalom.
Musíš odsud pryč.
Hned.
Už tě nenechají na pokoji.
Je to příliš nebezpečné.
Pro nás pro všechny.
Domů nemůžeš, tam na tebe určitě čekají.
Oni nebo policie, aby tě mohli špehovat.
Co všechno potřebuješ?
Peníze ze sejfu a pár osobních věcí.
Tady. Napiš co.
Taky bych se rád s někým rozloučil.
Vážně je to nutné?
Znáš někoho v Americe?
Dám ti pár jmen a adres. Pomůžou ti.
Každý z nás je svým vlastním ďáblem.
A ze světa si sami děláme peklo.
Neudělej nějakou hloupost.
Jinak jsem tě neznal.
Nějak vůbec nevím, co na to říct.
Dost mě to překvapilo.
O všechno se postarám. Slibuju.
To já ale vůbec nechci. Nechci na tobě být závislá.
Dobře. Tak se postaráš o všechno ty.
To není vtipné.
Stačilo by, kdyby se rodiče dozvěděli, že jsme se sešli.
A když jim ještě řeknu, že odjedeme do Ameriky,
tak už za otce vážně nemůžu ručit.
Myslím, že to nezvládnu.
Nejsem tak spontánní.
Prostě mi důvěřuj. Prosím tě.
Odjedeš vlakem do Curychu.
Tam strávíme noc v hotelu.
A pak poletíme do New Yorku.
To je cizí země. Neumím jejich jazyk.
Co bych tam vůbec dělala?
Určitě se to rychle ukáže.
Myslím, že si na to, Victore, netroufám, je to...
Je to moc bláznivé, překvapivé.
Na něco takového nejsem připravená.
Moje rodina...
Myslím, že to nemůžu udělat.
To je všechno, co jsi chtěl.
Všechno, co potřebuju.
Pozor na nástupišti. Vlak právě přijíždí.
Jsi přítel, Ari.
Skutečný přítel.
Díky.
Co je vlastně s Annou?
Prosím, ustupte.
Chápu.
Teď jsi volný.
Můžeš sbalit nějakou pěknou Američanku. Herečku.
Ptám se tě naposledy: Kde je moje žena?
Tak co?
Pořád si ještě přeji, abyste se šel udat a řekl pravdu.
Je to prosté.
Přestaň už s tou zatracenou špínou.
Okamžitě mi odpověz.
Pokud vaše žena ještě žije,
ale tím si nemůžete být tak jistý,
už nemá moc času.
Tolik vám prozradit můžu.
Chci důkaz, že ještě žije.
Zamítá se.
A krom toho, sám to nevím jistě.
To ti nevěřím.
Tohle je vaše písemné doznání k vašim činům.
To teď podepíšete.
Potom vás k vaší ženě zavezu.
Pak uvidíme, jestli ještě žije.
Dobře...
Já to podepíšu.
Ale teprve až budu mít zase Hermi.
To nemohu udělat.
Můžete mě teď klidně zastřelit.
Pak bude ale vaše žena určitě mrtvá.
Nebo to podepíšete.
Odhoďte pušku. Revolver taky.
Opravdu si myslíš, že jsou lidi tak hloupí
a nepřijdou na tebe?
Celé tohle doznání je přece úplně bezcenné.
Vynutil sis ho.
Jestli bude Hermi mrtvá,
tak tě stejně pověsí na nejbližší strom.
Jestli ne,
tak si celé tohle doznání můžeš strčit někam.
Nemá žádnou cenu.
Chcete se vrátit?
Cesta nebude snazší.
Co máš vlastně za lubem?
Hermi je naživu. Tím jsem si jistý.
Na vraždu jsi moc zbabělý.
Jinak bys mě mohl prostě zabít hned.
Hotovo. Konec.
Takže k čemu tohle všechno?
Chápu, že máte strach. Ten pocit znám.
Nemám strach.
Ale ano.
Nejspíš jste si celé ty roky myslel,
že jste měl z pekla štěstí, že jste z toho takhle vyvázl.
A proto teď máte strach.
Došli jsme už konečně na konec příběhu?
Tys mě obelstil, viď?
Má žena tady nahoře určitě ani nebyla.
Hermi?
Hermi!
Ty jsi ten židovskej lotr.
Poznala jsem tě. Jen abys to věděl.
To musí být omyl.
Pod maskou vypadáme všichni stejně.
CURYCH
Ani nevíš, co všechno jsem rodičům musela slíbit.
Tady v Americe jsem začal nový život.
Ve svobodě.
Ve svobodě, jakou jsem do té doby nepoznal.
Ale o níž vím,
že není darem z nebe ani od státu
a že je za ni třeba každý den bojovat.
Před nějakou dobou jsem na internetu hledal Kurta Gogla.
Stálo tam, že je pořád nezvěstný.
Pro mě to už dávno není důležité.
Bohužel ale vím,
že i nyní může být plevel vmžiku všude,
jakmile se jednou rozbují.
České titulky Karolína Drew Iyuno 2023