Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BAZAT PE O ÎNTÂMPLARE REALĂ
O PARTE DIN INTRIGĂ, PERSONAJE ŞI EVENIMENTE
AU FOST INVENTATE SAU ADAPTATE
ÎN SCOPURI CREATIVE ŞI PENTRU DRAMATIZARE.
IARNA ANULUI 1944
SIMPATIZANT AL EVREILOR
O PEDEAPSĂ
VIENA, 1962
- Shalom. - Shalom.
- Felicitări ! - Mulţumesc.
Mai sunt nazişti în toată Viena, Victor.
În toată Austria.
Şi duc vieţi normale, fără să sufere vreo consecinţă.
De parcă nu s-ar fi întâmplat nimic, niciodată.
Ţi-l aminteşti pe profesorul meu de matematică ?
Colegii mei râdeau de mine în fiecare zi.
Şi nu te-ai apărat niciodată.
Nu.
Probabil că te-ar fi închis, dacă făceam asta.
Mâine plec în Elveţia, cu doamna Frnkel.
Trebuie să mă duc la bancă.
Te rog să dai asta unei cunoştinţe ale mele.
Care dintre ele ?
I-am spus că ai să fii acolo la ora zece. Ţi-am scris adresa.
O să te rog să fii punctual.
Simon Wiesenthal...
Arestarea lui Eichmann a făcut vâlvă în presă.
Şi chipul meu a apărut în ziare.
De atunci, am fost luat mai în serios, chiar şi în Viena.
Cât de cât, măcar.
Pe de altă parte, acum fiica mea merge la şcoală escortată de poliţie.
Dar ştii că Eichmann a fost doar vârful icebergului.
Mengele, Brunner, Heim, Murer şi toţi ceilalţi.
Probabil că în Austria trăiesc sute de criminali nazişti,
liberi ca pasărea şi fără griji.
Şi în Germania trebuie să fie chiar şi mai mulţi, nu-i aşa ?
Nu-i puteţi aduce în faţa instanţei ?
Numai un Don Quijote ar începe procese penale împotriva naziştilor.
De ce ?
Aceşti nazişti trăiesc sub nume false,
ca avocaţi, profesori, antreprenori.
Mulţi dintre ei ocupă chiar posturi în ministerele noastre.
Şi, acolo, acoperă nedreptăţi vechi
şi creează, în acelaşi timp, unele noi.
Cu toate astea, tatăl tău...
se pare că-şi doreşte foarte mult să încerce.
Soţii Weizmann pleacă. În America.
- Adevărat ? - Da.
Weizmann spune că nu mai suportă să trăiască în spatele uşilor închise.
Însă unul dintre scopurile comunităţii noastre
este să facă exact acest lucru posibil din nou, curând.
Unde te poţi duce în Viena cu o kippa pe cap ?
- Nu de asta e vorba. - Pentru Weizmann, este.
Câţi cetăţeni ar striga, imediat, "Heil Hitler !" din nou ?
Pentru ei, suntem încă evrei avari. Nişte zgârie-brânză.
Şi, pentru alţii, negrii sunt prea negri.
Trebuie să-ţi arăt ceva, Victor.
Vreau să te prezint cuiva, dar trebuie să rămână între noi.
Ţi-ai pierdut mama şi sora la Mauthausen ?
Şi mătuşa.
Iar bunicii lui au fost măcelăriţi sub ochii săi,
în ascunzătoarea lor din pădure, cu un cuţit "shechita".
Şi tu ?
Am supravieţuit singur.
Singur, în pădure. Copil de opt ani.
Ştii cine sunt eu, Victor ?
Sunt cel care vă asigură pe voi,
pe tatăl tău, pe tine, pe prietenii voştri...
că nu ni se întâmplă nimic aici, în Viena.
Şi pentru asta avem nevoie de oameni ca Ari şi ca tine.
Ce implică asta ?
Uite... la sinagogă, de exemplu.
Dacă cineva hotărăşte că vrea să arunce cu o bombă în ea ?
Sau începe să tragă în dreapta şi-n stânga, fiindcă urăşte evreii ?
Trebuie să prevenim aceste lucruri.
Ce naiba vrei să-mi arăţi ?
Despre ce e vorba, Ari ?
N-am chef să dau de belea pentru o farsă prostească.
E ceva de care s-ar putea să avem nevoie, Victor.
Uite.
Taţii noştri le-au adus din Israel.
Însă ei sunt prea bătrâni acum, Victor.
Tu şi eu şi prietenii noştri
trebuie să fim cu ochii-n patru.
Da...
Nu cred că vom mai avea nevoie de armele astea vreodată.
Te pot invita la o plimbare cu maşina ?
Părinţii mei vor să te cunoască.
Ce le-ai spus despre mine ?
Că eşti aici doar de puţin timp, pentru că ai studiat în Anglia. Atât.
Nu sunt prea deschişi la minte.
- Cel puţin, nu cred. - Deschişi la minte ?
Sunt catolici.
Foarte catolici.
Şi ce părere au despre asta ?
Ei încă nu ştiu.
Tată ?
- Alo ? - Aici Wiesenthal.
Aş putea vorbi cu tatăl tău ?
Cred că doarme deja.
Ascultă, Victor,
tatăl tău m-a rugat să dau de urma cuiva.
Kurt Gogl.
Un SS-Unterscharfuhrer
şi fost comandant al lagărului de concentrare de la Mauthausen.
Bărbatul acesta a fost răspunzător pentru sute de oameni ucişi.
Şi acum duce o viaţă respectabilă lângă frumosul lac Wolfgang.
Acolo, a luat numele soţiei sale. Hartinger.
De unde ştiţi ?
De la un supravieţuitor de la Mauthausen.
A fost în concediu, în regiune, şi l-a recunoscut fără niciun dubiu.
Acest Gogl... sub numele de Kurt Hartinger...
e director la o şcoală primară.
Şi e unul dintre cei mai preţuiţi membri ai acelei comunităţi.
Îl cunoşti, poate ?
Deci eşti croitor, dacă nu mă înşel ?
Nu tocmai.
Ne ocupăm de textile.
Dar avem şi propriile noastre colecţii.
- Dl Dessauer este antreprenor. - Da...
- E o afacere de familie. - Aşa, deci !
De câte generaţii ?
Eu sunt a patra.
Naziştii ne-au deposedat.
Dar tatăl meu s-a împotrivit "arianizării" timp de trei ani.
Şi şi-a recuperat afacerea.
Cu toate că era deja în cea mai mare parte distrusă.
Deci eşti evreu ?
Da.
Şi afacerea e din nou pe picioare ?
Trebuie să vorbim numai şi numai despre profesia lui Victor ?
Nu ştiam că mai există aşa ceva în Viena.
Evrei.
Da.
La urma urmei, atât de mulţi au fost ucişi de nazişti...
În familia mea, de exemplu, a supravieţuit doar tata.
Dv. cu ce vă ocupaţi, dacă-mi permiteţi să întreb ?
E administrator într-o fabrică de mobilă.
Ţi-am spus deja.
Poate că şi fabrica aceea a fost "arianizată".
Nu cred.
De fapt... cu siguranţă că nu.
A fost o prostie din partea mea că nu le-am spus dinainte.
Ce ? Că sunt evreu ?
Părinţii mei n-au nimic împotriva evreilor sau negrilor.
La început, nici eu n-am ştiut că eşti...
Am sentimentul că noi, evreii, suntem încă...
nedoriţi.
Nu-i adevărat, Victor.
Majoritatea oamenilor nici nu ştiu ce s-a întâmplat cu adevărat în trecut.
Uneori, mă simt chiar ca într-un ghetou.
Da. Sau ca un...
refugiat de război.
Eşti foarte sensibil când vine vorba de asta.
Sensibil ?
- Complicat. - Complicat ?
Nici măcar nu ştiu cum să-i spun.
Tatăl tău ce a făcut, în război ?
Avem nevoie de martori.
Martori dispuşi să-şi repete mărturia împotriva lui Gogl în instanţă.
S-o repete ?
La Dachau, americanii au trimis în faţa Curţii Marţiale
nenumărate cazuri de la Mauthausen.
Numele lui Gogl a fost menţionat de mai multe ori,
dar el se ascundea, trăind sub un nume fals.
Şi acum vom pune mâna pe el.
- Ce putem face ? - Îl vom trimite în judecată.
Nu-i chiar atât de uşor.
Trebuie să luăm legătura
cu organizaţia supravieţuitorilor de la Mauthausen.
Poate găsim martori destul de curajoşi încât să nu se lase intimidaţi.
Şi până atunci ?
Poate că ar fi mai bine...
să scrii o scrisoare, Paul.
În care să descrii atrocităţile pe care l-ai văzut pe Gogl comiţându-le,
cu ochii tăi.
Mă tem... că nu pot face asta.
Poţi, tată. Putem face asta. O să te ajut.
Şi pe urmă ?
Îi voi înainta scrisoarea ministrului de Interne.
Ministerul trebuie să răspundă.
Kurt ?
Ai primit o scrisoare recomandată. De la tribunalul regional din Salzburg.
Sunt sigur, onorată instanţă...
că martorii m-au confundat cu Hartmann.
El a fost mai mare în grad decât mine.
A aplicat lovituri de multe ori, da.
Da, am văzut cu ochii mei.
Gottfried Hartmann.
Locotenent-colonel, SS-Obersturmbannfuhrer.
A murit ulterior, undeva în Rusia.
Vom şti adevărul după ce martorii îşi vor rosti depoziţiile
şi vă vor identifica, domnule Gogl, sau nu.
Domnule judecător...
cu chipiul acela, toţi arătam la fel.
Aveam toţi aceeaşi tunsoare.
Stai liniştit, camarade !
Linişte în juriu !
Linişte !
Conform câtorva declaraţii,
l-aţi vizitat pe Richard Kuhn, martor al Acuzării,
în Weitra, în Waldviertel.
Da.
E adevărat. Am vrut să...
să-mi umplu nişte goluri, în memorie.
Am vrut să ştiu cum a fost atunci.
Să-mi amintesc.
Sunt multe lucruri... pe care vreau, de fapt, să le uit.
Despre vremurile acelea îngrozitoare.
Soţia mea a vorbit cu dv. la telefon, dle Kuhn.
Detaliile conversaţiei noastre din ziua aceea...
nu mi le mai amintesc.
Dl Kuhn a fost martor ocular la evenimente care au fost dezvăluite,
la "Zidul paraşutei" de la Mauthausen, în 1944.
Şi, citez...
"Gogl a bătut un bătrân până când acesta a murit."
Şi, conform acestei declaraţii,
dv. aţi împins un alt bărbat în jos, pe panta de piatră.
Omul acela a murit şi el.
Nu.
Nu e adevărat.
Acum, dl Kuhn şi-a retras, brusc, declaraţia,
care era foarte incriminatoare pentru dv.
Vă pot explica motivul.
Aici intervine confuzia de identitate.
Colegi de-ai mei şi chiar deţinuţi îmi tot spuneau să am mare grijă,
deoarece uneori oamenii mă confundau cu Obersturmbannfuhrerul Hartmann.
Şi exact asta s-a întâmplat.
Exact... asta s-a întâmplat.
- Da. - Da !
Martorii l-au recunoscut toţi, fără umbră de îndoială.
Şi l-au indicat pe el.
Şi au povestit cele mai îngrozitoare lucruri.
În sala de judecată, însă, parcă uneori eram din nou în 1938.
Zău, Victor...
Crede-mă. Nu e imaginaţia mea.
Avocatul nostru a spus că acuzaţiile sunt incriminatoare.
Dar sentinţa... cine ştie ?
Cazuri ca astea, după atâţia ani...
Trebuie să închid.
De ce ? Să ştii că nu exagerez !
Mă suni mâine iar ?
Eşti supărată pe mine ?
Nu. Trebuie să închid. Noapte bună.
Ei bine ?
Ai citit ziarul azi ?
"Vânătorii de nazişti nu au odihnă".
Prietenul tău evreu e pe prima pagină a ziarelor.
Vreau să întrerupi legătura cu el. Imediat.
- Dar... - E mai bine pentru tine, crede-mă.
Dar asta e... Tată, exagerezi.
Ai înţeles ce am spus.
Dle Wiesenthal ! O întrebare !
Cui îi servesc, de fapt, asemenea acţiuni în instanţă ?
După atâţia ani, cineva ca Gogl
a redevenit, din punct de vedere social şi politic, membru al societăţii.
Nu poate fi lăsat în pace ?
Când e vorba de vină, nu există dublu standard, domnul meu.
Doar legea...
poate fi răspunsul nostru la o perioadă de nelegiuiri.
Să aşteptăm înăuntru, Victor.
El...
l-a împuşcat pe copilul nostru.
Susanne.
Abia împlinise şase ani.
Chiar sub ochii noştri.
S-a strecurat printre crăpături.
Linişte !
- Opriţi mascarada asta ! - Ce farsă !
Linişte în sală !
Martorul nu-şi poate continua depoziţia. E copleşit de emoţii.
Vă puteţi duce înapoi la locul dv.
Nu.
Şi pe urmă...
după ce soţia mea şi eu a trebuit să privim asta...
Şi apoi, după ce a murit şi Mila...
el a stat în faţa mea şi mi-a pus arma în gură.
S-a uitat în ochii mei şi a zis...
"Nu."
"Am să te las să trăieşti."
"Le poţi spune celorlalţi deţinuţi ce-i aşteaptă...
dacă nu ascultă."
Încetează !
Linişte în sală !
I-am făcut o injecţie şi acum doarme.
Dar vreau să-l iau la Viena.
Ziua de azi a fost prea mult pentru el.
Am să mă ocup eu de asta.
La mijloc !
- De ce, Ari ? - Pasează !
Jucaţi !
Acolo !
Duceţi-vă !
- Dreapta ! - Aici !
- Aici !
Bună, fetelor !
Nu...
Da, da !
- Nu... - Haide !
Hai, aleargă !
- Da, aşa se face... - Fă mai bine !
Trage la poartă !
- Da ! Da ! - Da !
Aici ! La mijloc !
Ia uite...
Ce cadou !
Hai, băieţi.
Lasă. Cred că mai avem o minge.
- Vino... - Mingea, te rog.
Ce spui ? Trebuie să vorbeşti mai tare.
Mingea.
- "Mingea"... - În primul rând, se spune "te rog".
În al doilea rând, mingea e acum a noastră.
- Te înşeli. - Da ?
Atunci vino şi ia-o, dacă ai curajul.
Bine. Plecăm. Vino, te rog.
Vino ! Sau ţi-e prea frică, evreiaşule ?
Vino încoace !
M-ai luat prin surprindere când te-ai repezit la el.
A fost o prostie din partea mea.
Ai dreptate.
De ce ?
În numele Republicii, juriul a ajuns la un verdict.
Îl găseşte pe inculpat, Kurt Gogl,
nevinovat, în privinţa tuturor celor 21 de capete de acuzare.
Da !
Victor !
O să vorbesc cu procurorul.
Trebuie să introducă o solicitare de constatare a nulităţii.
Cu ce motivaţie ?
O alcătuire defectuoasă a juriului de către judecătorul care a prezidat.
Altfel nu s-ar fi ajuns niciodată la verdictul acela.
E o trădare. A fiecărei victime şi a fiecărui supravieţuitor.
Şi care sunt şansele să fie acceptată ?
Mai privesc şi alte ţări.
Procesul va trebui redeschis.
Vom continua, categoric, să luptăm.
Nu cred că am puterea să fac asta.
Dacă ne dăm bătuţi, vom fi uitaţi.
Putem să facem asta, tată.
Nu te poţi baza pe stat. Asta nu s-a putut niciodată.
Aşa a fost mereu şi probabil că aşa va rămâne.
Libertatea nu e un dar de la vreun stat sau de la pronia divină, Paul.
Trebuie să lupţi pentru ea. În fiecare zi.
- Bună ziua ! - Bună.
- Bună dimineaţa. - Bună ziua.
Bună ziua.
- Bună ziua. - Bună dimineaţa.
Bună ziua.
Unde ai fost toată ziua ?
M-am plimbat cu maşina prin locuri în care nu am mai fost de mult.
Gogl stă în aerul curat de la lacul Wolfgang, cu amicii lui nazişti,
pescuind şi gândindu-se la cât suntem noi de proşti.
Crezi că-l putem aduce în faţa instanţei în altă ţară ?
Trebuie să-l facem să se teamă.
Să-l jupuim de viu ! Cinci, şase dintre ai noştri.
Asta n-o să-l bage după gratii.
Dacă facem cum am făcut cu Eichmann ?
Îl răpim şi-l ducem în Israel ? Serios ?
De ce nu ? Răpirea lui nu va fi o problemă.
Sigur că nu.
Îl ambuscăm, îl adormim cu cloroform, îl încuiem în portbagajul tău.
Apoi îl ducem în Israel, unde va fi judecat.
6 000 de kilometri.
Mai întâi pe un feribot, peste Mediterana, până la Tunis,
apoi prin Libia şi Egipt, cu Gogl în portbagaj.
Ce vrei să faci ?
Să stai cu mâna-n sân şi să nu înţelegi mersul lumii ?
Poate că am putea...
să-l pedepsim prin conştiinţa lui.
Te rog, Victor... Nu are conştiinţă.
Ne mai întâlnim la restaurant ?
Da. Trebuie să-l sărbătorim pe Kurt.
- Cine ar putea fi ? - N-am idee.
Atât de târziu...
Ce cauţi aici ?
Vreau să spui adevărul.
Cară-te !
Într-o bună zi, va trebui să înfrunţi adevărul. E mai bine s-o faci acum.
Încerci să mă ameninţi ?
Lasă-mi soţul în pace ! N-a făcut nimic. A fost achitat.
Nu poţi să fugi.
Tatăl meu şi eu îţi vom aminti mereu de cei pe care i-ai ucis.
În fiecare zi... şi în fiecare noapte.
Du-te şi cheamă poliţia.
Nu pot să înţeleg ce-ţi trecea prin minte.
Cum ai putut să faci acele lucruri.
Eu... n-am făcut nimic. Înţelegi ?
Iar ceea ce înseamnă războiul e ceva de care tu, băieţelule,
cu banii tatălui tău şi cu şcoala ta privată din Anglia,
nu ai nici cea mai vagă idee.
Lasă-mi soţul în pace, evreu murdar !
Încetează ! Du-te şi cheamă poliţia.
În fiecare zi...
şi în fiecare noapte.
Cât timp am să trăiesc.
Alo, poliţia ?
Sunt doamna Gogl.
Să nu îndrăzneşti să mai pui vreodată piciorul pe proprietatea mea, auzi ?
Voi sunteţi criminalii !
Voi sculaţi morţii !
Alo ?
Victor, aici Zimmermann.
Procuratura a retras apelul pe bază de nulitate.
Ce ?!
Da. E incredibil.
- Dar de ce ? - Aşa s-a decis ieri.
Într-o şedinţă a Ministerului Justiţiei.
Trebuie să fi fost o intervenţie politică.
Prin urmare, Gogl e un om liber.
Bine. O să mă ocup de asta.
Dar fără tine şi Ari.
Ar fi prea riscant. Cineva v-ar putea recunoaşte.
Ce este ?
Nu-l omorâm.
Pari foarte îngândurat.
Mă întreb cum va evolua relaţia noastră.
Ce vrei să spui ?
Ei bine...
Ar trebui să locuim împreună ?
E cumva o propunere ?
Nu încă.
Da... e mai bine aşa.
Nu vreau să ajung ca mama, care nu face nimic, toată ziua,
decât să aibă grijă de casă şi să facă pe nevestica exemplară.
Cred că nimeni nu vrea să devină ca părinţii săi.
Acasă, ai mei sunt...
destul de supăraţi de tot tărăboiul ăsta.
Îţi poţi închipui.
Închipuie-ţi cât de supăraţi suntem toţi, aici.
Tata mi-a interzis să te văd.
De ce ?
Pentru că sunt evreu.
Te rog, spune-i că următorul lucru pe care am să-l fac
va fi să cercetez amănunţit istoria afurisitului său de atelier de mobilă.
Şi dacă se dovedeşte că...
Ca să fiu sinceră, nu vreau să devin evreică.
Chiar nu vreau.
Şi asta n-are nicio legătură cu nazismul sau ceva de genul ăsta.
Anna... N-ar trebui să treci la iudaism pentru mine.
O religie sau o credinţă ar trebui să fie un element comun, nu-i aşa ?
Cine e ?
N-o să te întreb dacă te deranjez. Se vede că da.
Pot să intru ?
Cine are dreptul să omoare pe cineva, Victor ?
Nimeni. De ce ?
Nimeni.
Niciun stat, niciun regim, niciun soldat, niciun om.
Şi, cu toate astea, se întâmplă. Cu toate că Biblia o interzice, nu ?
Se pare că credinţa se sfârşeşte când apare un "Fuhrer" în carne şi oase.
Atunci oamenii uită rapid de Dumnezeul lor.
Dacă ar fi după mine,
credinţa şi politica n-ar trebui să se întrepătrundă.
N-au nimic de-a face una cu cealaltă.
S-a întâmplat ceva ?
Spune-mi tu.
Ar fi greşit...
să iei dreptatea în mâinile tale, crede-mă.
E un ucigaş.
Da.
Dar noi nu suntem.
Violenţa, Victor...
e ca buruienile.
Nu piere niciodată, nici măcar în cea mai fierbinte secetă.
Oamenii se adună
ca să tiranizeze un politician sau pe cel mai apropiat rival,
un străin sau un nonconformist.
Aruncă bombe incendiare ca să-şi afirme idealurile,
indiferent dacă astfel sunt afectate şi persoane nevinovate.
Violenţa... trebuie înăbuşită în faşă.
Odată ce buruienile se întind, acoperă curând orice suprafaţă.
Şi cum vrei să...
înăbuşi buruienile în faşă ?
Într-o grădină bine întreţinută,
buruienile n-au nicio şansă să se dezvolte.
Şi dacă sunt deja acolo ?
Atunci trebuie să angajezi un grădinar
care ştie să manevreze situaţia.
Îmi placi, Victor.
Te plac sincer.
Te rog să ai grijă de tine.
Şi de tatăl tău.
Cine era ?
Doi sunt la spital, în Salzburg.
Într-o stare atât de gravă,
încât poliţia încă nici nu i-a putut interoga.
Ceilalţi doi au fugit în ultima clipă.
Cum s-a întâmplat asta ?
Gogl era însoţit de un prieten care a scos imediat un cuţit.
Apoi au venit şi alţii, cu arme albe,
unelte... orice aveau la îndemână.
Au vrut să ştie cine i-a trimis pe ai noştri.
S-ar putea să pună lucrurile cap la cap.
Trebuie să dispari. Cel puţin două săptămâni.
O să-ţi fac rost de un pistol. Ar trebui să-l ai mereu la tine.
Nu.
Drăcia dracului !
Victor, trebuie să dispari, imediat !
Ascultă-mă ! Trebuie să pleci.
- Şi tatăl meu ? - E la spital !
Se ocupă tatăl meu de el. Nu mai ai ce să faci pentru el.
Găseşte-ţi o justificare.
Îţi vizitezi un fost coleg în Italia, sau aşa ceva.
Ce e ? Să te ajut să împachetezi ?
La ce foloseşte să călătoreşti, dacă eşti singur ?
Îţi poţi descoperi o nouă latură.
Prostii.
Poţi doar să te simţi singur.
O să văd ce pot să fac.
E doar pentru câteva zile.
Victor, dacă se întâmplă ceva, poţi aborda situaţia în trei moduri.
Te poate rafina sau te poate distruge.
Sau te poate face mai puternic.
Când mă uit în ochii tăi...
Îmi fac griji.
Cât durează drumul cu maşina până în Italia ?
Până la mare ?
Şapte, opt ore ?
Mi-ar plăcea să fac asta, cândva.
Data viitoare, vii cu mine.
De ce nu de data asta ?
Fiindcă n-o să te lase tatăl tău.
Şi ce dacă ? Eu am propria mea părere.
Cred că sunt destul de mare, plus că nu e treaba lui.
Da ? Şi lui i-ai spus asta ?
Credeam că vrei să fii cu mine. Sau a fost o minciună ?
A fost o minciună.
Da ? Şi de ce nu, aşa, brusc ?
Există vreo două lucruri pe care ar trebui...
să le discutăm.
Căci atunci când aud roata morii
Nu ştiu ce aş vrea.
Aş prefera să mor, şi-atunci,
În sfârşit, în loc ar sta.
Aş prefera să mor, şi-atunci,
În sfârşit, în loc ar sta.
Bravo.
Foarte bine, copii.
Vă mulţumesc.
Mulţumim, domnule director.
Acolo, în spate, o fată se pupă cu iubitul. Aşa se face.
N-ai ascultat, Erika, nu-i aşa ?
- O ştiu deja pe asta. - Mulţumim.
Aveţi tot ce vă trebuie ?
- Tot. Ai turnat bine ! - Noroc !
Bună ziua.
Ce ai dori să bei, tinere ?
O bere, te rog.
De unde vii ?
Salzburg.
Una cu spumă multă. Imediat.
Cei care l-au raportat pe Hartinger...
- Gogl îl cheamă, de fapt. - Mă rog.
Ar fi trebuit să-i spânzurăm pe toţi.
Pur si simplu, fără nicio judecată.
Apropo, cei doi din spital nu vorbesc.
De unde ştii ?
De la Ferdl. Postul nostru e cel care se ocupă de asta.
Au fugit ca iepurii.
Domnilor, Gogl e un biet câine.
Felul în care l-au torturat...
La ce altceva să te aştepţi de la un evreu ?
Care, până în clipa de faţă, ne face doar necazuri.
Exact. Noroc !
Poftim.
- Noroc ! - Noroc, domnilor.
Vă mai aduc ceva ?
Evreul, evreul...
Mereu "bietul evreu", da.
Şi noi ce a trebuit să suferim ?
Camarazi sfârtecaţi de grenade, chiar lângă tine.
Sau murind ca muştele, la infirmerie.
Sau dispărând în gheţuri şi zăpezi.
Pe atunci, fiecare îşi făcea datoria.
Închipuie-ţi să fii închis fiindcă ţi-ai servit ţara. După 20 de ani.
Gogl a fost umilit în public, pentru asta.
Asta e partea cea mai rea.
- N-ar trebui să pună la suflet. - Şi, în timpul ăsta, are cancer.
- Serios ? - La prostată.
Mi-a spus soţia.
A venit la clinică, şi ea l-a asistat pe medic.
Da...
Ce e ? Ce s-a întâmplat ?
Nimic, Kurtl.
Te poţi baza pe noi. Îţi promit.
Bine. Mulţumesc.
Ar fi bine să mă duc acasă. Mâine trebuie să ne trezim devreme.
Are dreptate, domnilor.
Şi cu toată carnea asta cum rămâne ?
Erika ar trebui să ia şi ea ceva. Ia şi tu acasă, dacă vrei.
Nu. La mine nimeni nu mănâncă asta.
- Erika, trece-mi totul în cont. - Am trecut deja.
- Mulţumesc, domnule primar. - N-ai pentru ce.
La revedere.
E totul în regulă cu berea ?
Aş dori să plătesc.
Ce te aduce prin părţile astea ?
Sunt... în concediu.
Nu arăţi a vilegiaturist.
De fapt, nu arăţi nici a fi din Salzburg.
Te ştiu de undeva ?
Nu cred.
Stai o clipă.
Cunosc bine regiunea. În caz că vrei să ştii ceva...
Ascultaţi, toţi !
Bună dimineaţa !
Şi bine aţi venit la vânătoarea noastră "la goană".
Împuşcăm vânat mic, cu alice.
Ca întotdeauna, după ce sună cornul,
se permit numai împuşcături spre exterior.
Nu se mai trage în dolină.
Aţi putea împuşca, din greşeală, un camarad.
Şi n-am vrea asta, nu-i aşa ?
Vânătoare plăcută !
Ce avem aici ? Maestrul Iepurilă ?
Da !
Am fost un pic cam lenţi pentru Eder, nu ?
Te-a trimis bine pe lumea cealaltă ?
Da !
Ia uite...
Da !
Barco !
De ce nu vii când te chem ?
E ceva acolo ?
La picior !
Vă rog să ţinem un moment de reculegere.
Camarazi, înapoi la cabana de vânătoare !
Acolo, vom organiza prada. Dar într-un mod mai ordonat.
Şi, Kofler... poza !
Să mergem !
Vin imediat.
Vrei să mă împuşti ?
Nu eşti în stare.
N-aş pune pariu.
Ce vrei de la mine ?
Băiete.
Ce vrei ? Să-mi aminteşti ?
Du-te acolo.
- Nu e nimic acolo. - Mergi !
Interesantă puşcă ai. De fabricaţie cehească, nu ?
Închipuie-ţi câţi oameni au fost împuşcaţi cu ea.
Du-te la malul râului. Acolo aşteaptă o maşină.
Uite...
Încă îl am.
Din timpul serviciului militar.
De la Mauthausen.
Ştii că majoritatea oamenilor preferă ouăle albe celor maronii ?
E adevărat.
Mulţi crescători de găini au început să ţină acest lucru sub control,
ca să se conformeze cererii.
Şi ştii cum procedează ?
Îi separă pe puii cu urechi maro,
îi pun într-o cutie şi-i gazează. Simplu ca bună ziua.
Astfel, la un moment dat, vor avea numai ouă albe.
Lasă arma jos !
E în ordine, Ederl.
De unul ca el mă pot ocupa şi singur.
Ăsta nu e nemernicul care te-a dat în judecată ?
E evreul ăla jegos !
Aşteptaţi !
Lăsaţi-l să plece.
Sau să-l facem să danseze ?
Ăstora le place să danseze.
- Nu. Îl împuşc ! - Stai !
La ce ne-ar folosi ?
Oricum, tocmai voia să se ducă la maşina lui
şi să nu mai calce pe-aici în viaţa lui, nu-i aşa ?
Aşa că...
Lăsaţi-l.
Uşurel.
Fugi.
Fugi !
- Fugi ! - Evreu murdar !
Şi să nu îndrăzneşti să te mai întorci !
Nu prea pari a fi în Italia, lângă mare.
De ce ? Unde par a fi ?
Mai departe.
Ai secrete faţă de mine, Victor ?
De ce ?
De la proces încoace, te-ai schimbat.
Ce-ar fi să te muţi la mine când mă întorc ?
Apartamentul e destul de mare.
Tata zice că nu pot să mă mut de acasă decât dacă sunt măritată.
E o cerere în căsătorie ?
Nu şi-ar da niciodată binecuvântarea dacă ar fi să mă mărit cu un evreu.
Asta a zis.
Şi tu faci tot ce spune tatăl tău ?
Sigur că nu !
Dar tot cred că instituţia căsătoriei e demodată.
Da ?
Deschide ! Biroul de anchete penale din Viena !
Biroul de anchete penale. Dl Dessauer ?
Da ?
- Avem o plângere împotriva dv. - Poftim ?
Pentru port neautorizat de armă.
Există o plângere şi pentru încălcarea unei proprietăţi,
pentru tulburarea liniştii pe timp de noapte şi atac.
O înşiruire impresionantă.
- Trebuie să fie o greşeală. - Unde e arma ?
Nu am nicio armă.
Atunci...
Staţi ! N-aveţi dreptul să faceţi asta.
- Cine zice ? - Legea !
N-aveţi dreptul să faceţi percheziţie aşa, pur şi simplu.
Vreau să-mi înştiinţez avocatul.
Posesia unei arme nu se pedepseşte.
Dar n-ar fi trebuit să umblaţi cu puşca la dv.
Nu am nicio puşcă. Şi cer...
Gustl !
Sub pat.
- Clasic. - Cât de "inventiv".
De producţie cehească.
Şi e încărcată.
Vai...
Semnaţi aici.
O clipă. Mai întâi, trebuie să citim cu atenţie.
- N-o să aştept atât. - Şi ce-o să se întâmple acum ?
Puşca rămâne confiscată.
Cum spuneţi că nu ştiţi de unde o aveţi, veţi plăti o penalitate.
- Eu mă aştept la 20. - 20 000 ?
Linişteşte-te, Victor. Sunt poliţişti, nu judecători.
Nu eşti sărac. Voi, ăştia, sunteţi toţi oameni de afaceri bogaţi.
Ce vrei să spui cu asta ?
Nu noi facem legile, domnilor.
Noi ne asigurăm doar că sunt respectate.
Te sfătuiesc categoric să nu faci asta.
Bine. Restul se va transmite prin poştă,
împreună cu plângerea înaintată de dl Hartinger.
- Gogl. Gogl îl cheamă. - Mă rog.
Susţine că aţi pus câţiva mardeiaşi să-l bată.
E o calomnie. Negăm categoric.
Investigaţiile vor lămuri acest lucru.
Mergem ?
- La revedere, domnilor. - Sau să zicem "shalom" ?
Am să înaintez o plângere împotriva amândurora.
- Pentru ce ? - "Cu privire la ce", vrei să spui.
Shalom.
E clar că evreii încă nu ştiu de glumă.
Tu ce ai făcut, de fapt, în război ?
Ai fost soldat, nu ?
Lasă-l în pace. A trecut atâta vreme de-atunci.
Dar vreau să ştiu.
Ai fost nazist, tată ?
Vezi ce idei prosteşti îi dai fratelui tău
cu întrebările tale stupide ?
Nu, sigur că tatăl vostru n-a fost nazist.
Pe vremea aia, toată lumea trebuia să intre în armată.
- Altfel erai ucis tu însuţi. - Adevărat ?
Mi-ai spus odată că ai fost pe front. Sau nu e adevărat ?
Să-ţi spun ceva, Anna...
Tu ai avut norocul să te naşti mai târziu.
Nu ai trăit războiul, nu ştii prin ce a trebuit să trecem.
Crezi că tu te-ai fi comportat altfel ?
Doar fiindcă pretendentul tău evreu vrea să te facă să crezi
că am avut de ales ?
Ai omorât pe cineva, tată ?
Încetează să mai spui lucruri din astea ! Ai înţeles ?
Noi n-am făcut nimic rău.
Poţi să-i spui asta tontului tău de prieten.
N-o să mă creadă.
Du-te în camera ta.
Nu mai vreau să te văd aici, azi.
Şi ai să încetezi să te mai vezi cu evreul. Ţi-o interzic !
Imediat şi pentru totdeauna !
Ai auzit ce-am spus.
Vreau un răspuns. Ai fost sau nu nazist ?
- Du-te în camera ta ! - Rudi, te rog.
De ce ?
N-am voie să vorbesc cu un evreu ?
Dar cu un negru ? Dau cu un homosexual ?
Hannes, ar trebui să pleci.
- Sau sunt toţi o apă şi-un pământ ? - Acum...
Acum ! Du-te !
Dar de ce ? Şi eu vreau să ştiu !
Toţi cei de vârsta mea au fost nevoiţi să se ducă la război.
Nu m-am oferit voluntar, crede-mă.
Ultimul lucru de care am nevoie e ca aceste vechi poveşti,
despre care nimeni nu mai vrea să vorbească, să fie răscolite iar.
Aici. În propria mea casă.
De către propria mea fiică.
Las-o, Rudi. E tânără şi proastă.
Nu ! Nu este.
Anna, sper să nu ajungi niciodată într-o situaţie
ca acelea în care am fost eu atunci.
Vreau doar să discutăm despre asta în mod normal.
Încetează odată, plod idiot !
Sau poate-mi sare ţandăra şi-ţi lipesc o palmă, indiferent câţi ani ai !
Eşti sărit de pe fix !
Deci... Ce facem în continuare ?
Nimic. Am trei plângeri depuse împotriva mea.
N-o să te dai bătut acum, nu ?
Gogl trebuie speriat. Trebuie să-l băgăm zdravăn în sperieţi.
Nu e speriat deloc. Nu vezi ?
Poate că procesul ar putea fi redeschis cumva.
Am încercat asta. Şi, chiar şi aşa, va fi achitat a doua oară.
N-aş fi atât de sigur.
Încrederea ta în justiţia austriacă e nestrămutată.
Numai Dumnezeu ştie de ce.
De ce am sentimentul că-mi ascunzi ceva ?
Mă întreb dacă se vor opri vreodată.
- Din ce ? - Din ce ?!
Am fost achitat, Hermine.
Nevinovat.
- Aşa se numeşte. - Dar ei nu se opresc.
- Ce vrei să fac ? - Vreau ca toate astea să înceteze.
Chiar dacă cei de aici sunt foarte cumsecade şi sunt alături de noi.
Mi-am făcut datoria, bine ?
Datoria mea... de soldat.
Ce altceva aş fi putut face ?
Să mă duc la Goring, la Berlin, să-i spun să se oprească ?
Sau... să-i scriu o scrisoare cordială lui Hitler ?
Nici Hitler n-a ştiut de toate lucrurile alea.
Adevărul e că noi am fost victimele.
Da...
N-ai făcut nimic diferit de ce au făcut mii de alţi soldaţi.
Aşa au fost vremurile.
Toţi viermii au ieşit atunci din găurile lor.
Toate lucrurile pe care nu ţi le spuneai decât în gând
puteau, dintr-odată, fi spuse în gura mare.
E ceva malefic...
În noi toţi, Hermi. În fiecare om. În tine, în mine.
Şi pe atunci...
Oamenii puteau...
să scoată la lumină această parte din noi.
Şi, brusc, erai cineva. Valorai ceva.
Kurt...
Ai făcut vreunul dintre lucrurile de care te acuză ei ?
De ce lucruri mă acuză ?
- Femei şi copii. Ai... - Am fost, cu siguranţă, dur.
Hermi, am fost dur fiindcă asta se aştepta de la mine.
În război, moartea e mereu cea care domneşte.
Dar crud...
Ai văzut vreodată cruzime la mine, Hermi ?
Deci nu.
Nu ai făcut... asta.
Hermi...
Am văzut cele mai groaznice lucruri pe care ţi le poţi imagina.
Lucruri... despre care nici nu se poate vorbi.
Nu vrei să vorbeşti despre ele.
Şi lucrurile astea mă bântuie acum.
Asta e o pedeapsă mai mare decât îţi poate da...
oricare tribunal din lume.
Mă bucur că n-ai mers niciodată atât de departe.
- Un copil e un copil. - Da.
Unde te duci ?
Mă duc afară, să mă uşurez în grădina mea.
În timp ce respir aerul proaspăt venind de la apă...
Sperând să-mi distragă gândurile.
SIMPATIZANT AL EVREILOR
Te rog, spune-mi oricum.
- Ce ? - Nu te preface că nu ştii.
- Mă minţi de zile în şir. - Ce vrei să spui ?
De ce te-ai întors la Viena după doar două nopţi în Italia ?
- Mi-era foarte dor de tine. - Fii serios.
Minţi de îngheaţă apele. Nici măcar nu te-ai dus la mare.
Ba da.
Ce crezi ? Unde m-am dus ?
Te cunosc destul de bine, Victor.
Nu spui adevărul.
Ba da.
Dar vreau să fiu alături de tata până se simte mai bine.
Şi ţi-ai dat seama de asta după şapte sau opt ore de condus ?
Da. L-am sunat pe Ari la muncă, de la Grado,
mi-a spus că sunt foarte ocupaţi la atelier şi că are nevoie de mine,
mai ales că tata nu e aici.
Cine ar putea fi ?
Iar Wiesenthal ăla ?
Cine e ?
Poliţia ! Deschide !
Poliţia ?!
Îţi explic imediat.
Data viitoare o să fii mort.
Să mergem !
Ai dormit profund, Victor.
Tocmai m-am dus să văd ce face tatăl tău. Nu e bine.
E slăbit. Foarte slăbit.
Crede că eşti în Italia. L-am lăsat să creadă asta.
E groaznic să fii una dintre victime, Victor.
Dar şi mai rău este să fii unul dintre agresori.
Să trăieşti cu vina.
S-o treci, mai departe, şi următoarei generaţii.
Ceea ce-i aduce şi tinerei generaţii calitatea de agresor.
Poate că Gogl e liber...
ceea ce e trist şi oribil.
Însă va fi mereu captiv, dacă-i păstrăm amintirea vie.
Înţelegi ?
Asta e sarcina noastră.
Odihneşte-te bine.
Apoi vom decide ce facem în continuare.
La revedere.
Dle Stuger, lăsaţi-mă, vă rog, să vorbesc cu Anna o clipă.
N-ai s-o mai vezi pe Anna. Nici ea nu va mai lua legătura cu tine.
Te rog să pleci.
- Vreau doar să-i explic Annei... - Dacă mai apari vreodată aici...
Chem poliţia.
Domnilor ?
Ce credeţi că faceţi ?
Unde ai fost ieri, între orele 17:00 şi miezul nopţii ?
Vă rog să-mi explicaţi ce înseamnă toate astea.
Te-a întrebat unde ai fost.
Aici.
Sunt în doliu. Tatăl meu a decedat.
Ies din casă doar dacă e neapărată nevoie.
- Îmi dau lacrimile. - Ai martori ?
- Nu cred. - Nu crezi ? Păcat.
Nimic. Nu mai e nimeni aici.
Cine credeaţi că e aici ?
Hermine Hartinger. Căsătorită Gogl. Unde este ?
- O cunosc ? - Amuzant. Te-a scuipat în ochi.
Ce e cu ea ?
Nu face pe isteţul.
Chiar nu înţeleg.
E dispărută. De ieri.
- Presupunem că a fost răpită. - Poate chiar ucisă.
- Te numeri printre suspecţi. - Şi nu ai alibi.
Aşa că fă-ţi bagajul şi să mergem.
Scuzaţi-mă. Am alibi.
Ieri am fost la secţia voastră de poliţie.
Mi s-a furat maşina şi m-am dus să reclam acest lucru.
A fost în jurul orei 23.
Unde voiai să te duci, atât de târziu ?
Dacă zici că ieşi din casă doar când eşti nevoit.
Am avut câteva întrevederi în cursul dimineţii,
privitoare la moştenirea tatălui meu.
Între ele, am făcut cumpărături şi am pus pungile în portbagaj.
Când am ajuns acasă, uitasem complet de ele.
Însă, în jurul orei 23, mi s-a făcut foarte foame.
Aşa că m-am dus jos...
şi maşina mea dispăruse.
Am înconjurat clădirea,
cu gândul că poate am parcat în altă parte.
Dar nu era aşa.
Aşa că m-am dus la poliţie.
Frumoasă poveste.
Ce vreţi să spuneţi ?
Nu te ambala, amice.
Tot ai fi putut s-o răpeşti sau s-o ucizi pe dna Hartinger - sau Gogl.
I-ai ascuns cadavrul şi te-ai întors la Viena cu trenul.
Un plan simplu.
Însă, în timpul ăsta,
ar fi trebuit să fac să mi se fure maşina,
sau cel puţin s-o fac să dispară,
şi s-o conving pe dna Gogl să meargă spre locul execuţiei ei
sau cel în care aş fi ascuns-o.
Toate astea în doar şapte ore.
Dintre care patru ar fi trebuit petrecute de dl Dessauer în tren.
- Ascultă... - Linişteşte-te, Schauppi.
Nu cred că aţi dori să vă faceţi de râs
în faţa procurorului sau a publicului.
Cu teoria dv. a conspiraţiei.
Shalom.
Trebuie să pleci.
Imediat.
Nu te vor lăsa în pace.
E prea periculos.
Pentru noi toţi.
Nu te poţi duce acasă. Te vor aştepta acolo.
Ori ei, ori poliţia, ca să te poată spiona.
De ce ai nevoie ?
De banii care sunt în seiful meu şi de câteva obiecte personale.
Poftim.
Scrie.
Vreau să-mi iau rămas-bun de la cineva.
E neapărat necesar ?
Cunoşti pe cineva în America ?
O să-ţi scriu câteva nume şi adrese.
Cineva o să te ajute.
Fiecare e propriul său demon.
Şi noi înşine facem lumea asta un iad.
Să nu faci vreo prostie.
Altfel... nu te-am cunoscut niciodată.
Nu ştiu ce să spun. E o totală surpriză.
O să mă ocup eu de tot. Îţi promit.
Dar nu vreau să faci asta.
- Nu vreau să fiu dependentă de tine. - Bine.
Atunci te ocupi tu de toate.
Nu e amuzant.
Ar fi şi aşa rău dacă părinţii mei ar şti că ne-am întâlnit.
Dar dacă le spun că ne mutăm în America,
nu ştiu ce-ar face tata.
Nu cred că pot să fac asta.
- Nu sunt atât de spontană. - Ai încredere în mine. Te rog.
Ai să te duci la Zurich, cu trenul.
Vom sta la un hotel, o noapte.
Apoi, vom lua avionul spre New York.
E o ţară străină. Nu cunosc limba, şi...
- Ce o să fac acolo ? - Totul se va aranja.
Cred că mi-e prea frică, Victor, e...
E ceva prea nebunesc, prea neaşteptat.
Nu sunt pregătită pentru aşa ceva.
Familia mea...
Nu cred că pot să fac asta.
Asta e tot.
Tot ce ai vrut.
Tot ce-mi trebuie.
Îndepărtaţi-vă de marginea peronului. Trenul dv. se apropie.
Eşti un prieten, Ari.
Un prieten adevărat.
Mulţumesc.
Şi cu Anna cum rămâne ?
Îndepărtaţi-vă de marginea peronului.
Înţeleg. Ei bine... acum eşti liber.
Poţi să agăţi o americancă drăguţă. O actriţă.
O să te întreb o singură dată ! Unde e soţia mea ?
Deci ?
Eu tot vreau să te predai şi să spui adevărul.
- E foarte simplu. - Încetează cu prostiile astea !
Răspunde-mi, acum !
Dacă soţia ta e încă în viaţă, dar nu poţi fi prea sigur,
nu mai are mult timp.
E tot ce-ţi pot spune.
Am nevoie de dovezi că e încă în viaţă.
Se respinge.
În plus, nici măcar eu nu ştiu.
Nu te cred.
Asta e o mărturisire scrisă privitoare la crimele tale.
Ai s-o semnezi.
Apoi, te duc la soţia ta. Vom vedea dacă mai e în viaţă.
MĂRTURISIRE SCRISĂ KURT GOGL
Bine.
Am s-o semnez, dar...
doar după ce o am pe Hermi înapoi.
Nu pot să fac asta.
Ai putea să mă împuşti, da.
Dar, în cazul ăsta, şi soţia ta e moartă.
Sau ai putea semna mărturia.
Lasă puşca deoparte. Şi revolverul.
Chiar crezi că oamenii sunt atât de proşti ?
Să nu ştie că tu ai fost ?
Mărturisirea nu are absolut nicio valoare.
A fost semnată sub ameninţare !
Dacă Hermi e moartă...
te vor spânzura oricum de un copac.
Şi dacă nu este,
poţi să-ţi bagi mărturisirea undeva.
N-are nicio valoare.
Vrei să te întorci ?
Drumul devine tot mai anevoios.
Care e planul tău ?
Hermi e în viaţă. Sunt sigur de asta.
Eşti mult prea laş ca să omori pe cineva.
Altfel puteai să mă omori şi pe mine. Şi terminai.
Deci despre ce e vorba ?
Înţeleg că eşti speriat.
Cunosc sentimentul.
Nu sunt speriat.
Încă.
În toţi anii ăştia, te-ai gândit probabil cât eşti de norocos
să scapi în felul ăsta.
De-asta eşti speriat acum.
Încă n-am terminat cu asta ?
M-ai păcălit să vin aici, nu-i aşa ?
Soţia mea n-a fost, cu siguranţă, niciodată aici, nu-i aşa ?
Hermi ?
Hermi !
Tu eşti băiatul evreu ! Te recunosc.
Ca să ştii.
Cred că m-aţi confundat.
Cu masca pe figură, arătăm toţi la fel.
ZURICH
Nu-ţi poţi închipui ce promisiuni a trebuit să le fac părinţilor mei.
Am început o viaţă nouă aici, în America.
În libertate.
Într-un gen de libertate pe care nu l-am mai cunoscut.
Dar despre care ştiu
că nu e un dar de la vreun stat sau de la pronia cerească.
Şi trebuie să lupt pentru ea în fiecare zi.
L-am căutat pe Kurt Gogl pe internet, acum ceva vreme.
Scrie că nu se ştie unde este.
Asta nu a mai contat pentru mine de multă vreme.
Din păcate, ştiu...
că buruienile se pot răspândi cu repeziciune peste tot...
odată ce au început să crească.
Aţi urmărit filmul O PEDEAPSĂ
Traducerea şi adaptarea ANCA RĂZUŞ - DIMANCEA