Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sergio Leone, muž, ktorý vám priniesol filmy Za hrsť dolárov,
Pre hrsť dolárov navyše
a Dobrý, zlý a škaredý,
teraz prináša svoj najlepší film, Dole hlavou.
Vtedy som si uvedomil, že chlapík,
ktorý režíroval ostatné tri filmy,
sa volal Sergio Leone.
Klapku si prosím.
Serata America, rozhovor s Leoneom. Jeden, prvý.
Chvíľočku. Dobre.
Film je pre mňa predovšetkým veľká show,
kde sa dejú udalosti maskovaného života.
Je to prostriedok na opis skúseností,
historických alebo psychologických,
prostredníctvom bájky a mýtu,
prostredníctvom show.
Narodil som sa vo filme.
Žijem filmom, čítam film,
pozerám film.
Film je pre mňa život a naopak.
Ako sa dá zabudnúť
na svet detstva?
Moje filmy sú nasýtené týmito pocitmi,
od Za hrsť dolárov až po Vtedy na Západe.
Koniec koncov, v mojich filmoch
súdia svet deti.
Z jeho filmov súdim,
že ten muž bol vo vnútri aj na povrchu stále chlapcom.
Chlapec, kovboj,
ktorý miluje zabávať svojich priateľov,
zabávač,
niekto, kto nebol namyslený ako zabávač,
ale bol v podstate veľkorysý ako zabávač.
Vidíte tam hore tie malé piliere?
Kedysi tam neboli.
Namiesto stĺpov sme tam boli my,
Desať až 12-roční chlapci s veľkými veslami,
ktorí sa rútili z Tabogy rýchlosťou 50 až 60 km za hodinu.
Modrá lavína našla dole vtedy nevítaných hostí.
Štvrť sa hemžila Nemcami
v rokoch 1942 – 1945.
Môj prvý western.
Spýtali sa ma, v akom zmysle
boli Leoneove filmy osobné?
Robil žánrové filmy, westerny,
gangsterské, atď.
Sú hlboko osobné z troch dôvodov.
Po prvé,
sú o malom dieťati, ktoré prevažne vyrastalo v Trastevere
a chodilo pozerať hollywoodske filmy v 30. rokoch
počas éry Mussoliniho.
Amerika bola považovaná za model slobody a modernosti.
Bolo to úplne iné.
Tento iný svet
a toto malé dieťa z Trasteveru
ľúbilo tie rozprávky.
Sú autobiografické.
Po druhé, pretože v rokoch 1943, 1944
po vylodení v Salerne
prišli americké jednotky na sever a do Ríma.
A Leone povedal, že bolo šokujúce
stretnúť sa s Američanmi po prvýkrát.
S tými, čo zvádzali ženy,
predávali cigarety načierno,
správali sa ako vojaci.
Nebolo v nich nič z postáv, ktoré som videl
na obrazovke.
Rozčarovanie človeka, tínedžera,
ktorí sa stretáva s Američanmi.
Tretí autobiografický dôvod je ten,
že sa formuje ako tvorca filmov
v rokoch 1949 až 1959,
keď pracuje ako asistent režiséra na 35 filmoch.
Narodil som sa takmer pri natáčaní filmu,
pretože moja matka bola mladá herečka s Galli.
Keď som bol malý, môj otec robil svoj posledný film
po mnohých rokoch prestávky kvôli fašizmu.
Bol antifašistom, a preto bol politicky prenasledovaný.
Jeho otec, Vincenzo Leoni,
bol vynikajúcim hercom a režisérom
v začiatkoch talianskych nemých filmov
pod menom Roberto Roberti.
Bol obľúbeným režisérom Francescy Bertini,
hviezdy talianskej
a roky svetovej kinematografie.
Režíroval herečku Bice Waleran, ktorá sa neskôr stala
jeho manželkou a tiež veľkou divou nemého filmu.
Keď sa talianska kinematografia
dostala do krízy, Vincenzo Leone a Roberto Roberti
natočili najpozoruhodnejšie filmy
20. rokov, ako Fra' Diavolo.
Vincenzo chcel vytvoriť populárnu filmovú scénu
prístupnú všetkým
a tým obohatenú.
Mám pocit, že Sergio
sa vydal tým istým smerom ako jeho otec.
Sergia som videl iba raz rozprávať
so slzami,
keď hovoril o otcovi.
FILMOVÝ HISTORIK
Konal sa taliansky filmový festival
starých filmov
a povedali mu, že film jeho otca
ide v inej miestnosti.
Išiel ho pozrieť a potom
nechcel rozprávať.
Odišiel v slzách.
Narodil som sa s otcovou frustráciou z toho,
že nerobí to, čo chce,
no žiť filmom od rána do večera,
hovoriť o ňom, niekedy sa mi vyrozprával.
Keď som dovŕšil 14 rokov,
spočiatku som cítil veľký odpor k tomuto prostrediu,
k tomuto umeniu.
Keď sa môj otec rozhodol
stráviť dôchodok v rodnom meste
Torrella dei Lombardi v Irpinii,
cítil som zvláštne veľké nutkanie pokračovať v tom, čo robil.
Prišlo mi to takmer
ako povinnosť.
Leone v skutočnosti
dosť režíroval koncom 50. rokov,
no jeho meno nebolo vo filme.
V roku 1960 dostal príležitosť natočiť vlastný film.
Pochopil, že sa chcel vydať cestou epického filmu,
filmu o absolútnom hrdinovi protagonistovi.
Chcel by som vyvrátiť koncept.
"Rhodský kolos" je ironický film.
Postava je playboy.
Čo je to za parfum? Ruže, vnúčik.
Rodos je tiež ostrovom ruží.
A krásnych žien, ako vidím.
Z fotiek pri natáčaní
vidíme, že už je tam pánom.
Naozaj som nariadil epický komediálny žáner.
Myslím, že to bol vždy prvý aspekt žánru,
takže si nemyslím, že sa skutočne snažil dostať
na koreň ľudského srdca.
Snažil sa dostať na koreň žánrových archetypov,
o ktoré sa zaujímal,
a to sa podobá tomu, o čo ide aj mne.
A samozrejme, inšpirovaná Leoneom,
viac ako akákoľvek iná generácia, bola nová generácia,
ktorá prišla po mojej
a v nej bol rozhodne Quentin Tarantino,
ktorý bol akoby Sergiovým strateným synom
a hlboko profitoval z jeho vplyvu.
REŽISÉR
Vo filme Kill Bill
alebo vo filmoch Nehanební bastardi a Divoký Django
ide v prvom rade o žáner.
To je to, čo je dôležité
a verím, že Leone z tohto vychádzal
najmä vo svojich westernoch.
Krátka cigara patrí mužovi bez mena.
Môj agent mi povedal:
"Chcem, aby si spravil western v Taliansku."
A ja som povedal: "Neviem. Mám mesiac voľno.
Mám voľno.
A teraz chceš, aby som urobil western v Taliansku."
Povedal som: "Nie, nechcem to urobiť."
Clint Eastwood bol inštruktorom plávania.
Potom po mnohých rokov
bol druhým hercom vo westernovom seriáli "Rawhide".
Ako je na tvojej strane, Rowdy?
Tak isto. Vedia, že sú tu ovce.
Keď ho poslali ku mne, aby som sa pozrel na niekoho,
koho prezývajú čierna ovca, nepovedal ani slovo.
Môj agent mi povedal:
"Hovoril som s agentkou v Ríme
a sľúbil som jej, že si to prečítate."
Scenár hotový za 15 dní.
Všetko to začalo, keď som si pozrel film "Yojimbo – osobný strážca".
YOJIMBO – OSOBNÝ STRÁŽCA 1961
Na tom filme ma najviac zaujala skutočnosť,
že bol podľa amerického románu,
mysteriózneho seriálu.
Kurosawa túto myšlienku
priniesol k svojmu samurajovi.
Ja som ju chcel znovu priviesť k životu.
Povedal som: "Toto je Yojimbo, túto snímku milujem.
Je to skvelý nápad urobiť western z tohto príbehu."
Povedal som: "Buď to bude úplne úžasné
alebo hrozné."
Každopádne sa dostavil na natáčanie
a ukázalo sa, že je očarujúci chlap.
Rozumeli sme si,
aj keď som nevedel po taliansky
a on nevedel po anglicky.
Viete si to predstaviť, veľa posunkovej reči
a veľa naznačovania, toto a tamto.
Na tomto chlapcovi ma zaujala jeho ľahostajnosť,
bol to skutočný mačací muž, narodil sa lenivý.
Zdalo sa, že pri kráčaní spí.
Ale potom, keď nastal čas,
získal nezvyčajnú rýchlosť
a dynamiku.
To mi dalo veľmi špecifické klišé,
čaro postavy.
Nebál sa byť bláznivý.
Veď viete...
Skrátka ako pristupuje k veciam.
Milujem túto prácu.
Odvtedy bol zodpovedný
za moju kariéru.
To, čo dokáže robiť s postavou Eastwooda, je obdivuhodné.
Keby Eastwood ostal v americkej kinematografii,
možno by sa nikdy nestal Clintom.
Odstránil ten božský aspekt,
ktorý ho robil absolútne prapodivným.
Zdravím, priateľu.
Spravil z neho boha medzi ľuďmi.
Dokázal preniesť rímsku ľahostajnosť
do tela Clinta Eastwooda,
do postojov, manierizmov,
ktoré boli prefíkané a zároveň bdelé,
zákerné, chytré.
Ahoj.
Klap, prvý.
Tu ma máte!
Bol som vo filme producentov Papi a Colombo,
musel som s nimi urobiť svoj prvý film.
Môj debut bol v miestnosti, kde mali svoje štúdio.
Počul som zvuky.
REŽISÉR
Zvuky a hlasy.
V jednej chvíli som počul...
A vidím ich.
Bol to pán Sergio Leone,
ktorý hovoril dvom producentom o filme so streľbou.
Krása a šarm, s ktorými rozprával, boli pôsobivé.
Ešte stále si veľmi živo pamätám,
keď som mal 14 rokov, v roku 1964.
Niečo, čo sa ma naozaj veľmi dotklo, bola úvodná scéna.
Úvodná scéna s hudbou a pískaním.
Bolo to jedinečné a vzácne
v akomkoľvek filme, ktorý som videl.
REŽISÉR
Bol som študent
a nepremýšľal som, že by som sa dostal do filmového priemyslu.
Je to vlastne jeden z prvkov,
ktorý ma viedol k tomu, aby som sa naučil, ako natočiť film
a stať sa režisérom.
Tamto sú Baxterovci.
Rojovci sú tam.
Ja priamo v strede.
Kde robíš čo?
Bláznivý zvonár mal pravdu.
Dajú sa tu zarobiť peniaze.
Myšlienka bola:
Harlekýn slúži 2 pánom.
Don Miguel Rojo, chcem s vami hovoriť.
Počul som, že zamestnávate mužov.
Mohol by som byť k dispozícii.
Najprv vám však musím niečo povedať.
Nepracujem lacno.
Postaví sa do stredu
a predáva sa im obidvom bez toho,
aby o tom vedeli, a stavia ich proti sebe.
Pripravte tri rakvy.
Videl som ich v 60. rokoch.
Milovali sme americkú hudbu a oblečenie.
Podľa Jean-Luc Godarda sme boli
"deťmi Marxa a Coca-Coly".
Milujeme westerny,
ale nesúhlasíme s tým, čo prezentujú.
Leone úspešne prerozprával príbeh generácii,
ktorá už v to neverila.
Do času, keď to Sergio Leone
prišiel oživiť svojím vlastným spôsobom.
Všetci sme mu veľmi vďační,
celá generácia je vďačná,
boli sme vychovaní na westernoch,
Howard Hawks a Raoul Walsh a John Ford,
dokonca aj Kurosawa, ktorý urobil westernový východný film.
Naše detstvo.
S obrovským nadšením
som prvýkrát pozeral Za hrsť dolárov.
Vo filmoch Forda,
keď herec otvorí okno,
vždy sa pozerá na obrovskú budúcnosť pred sebou.
V mojich filmoch
cítia hrôzu a strach,
že ich strelia do tváre.
Keď to skončilo, nikto sa už neozval.
Nikto sa neozval ani z Ríma.
Nikdy.
"Čo sa s tým filmom stalo?"
Natočili ho vo Florencii.
V piatok zarobil 600 tisíc lír,
v sobotu 800,
v nedeľu niečo cez milión.
V pondelok očakávali 100 tisíc lír,
zarobil milión a pol.
Mýtus prišiel do Ríma.
Ale potom v časopise Variety napísali,
že western končí, až na jeden film,
malý western, ktorému sa tam naozaj dobre darí,
Za hrsť dolárov s Clintom Eastwoodom.
Pomyslel som si: "Hrám v tom?" Povedal som, že to nie je tak.
Volalo sa to Magnificent Straniero.
Pôvodný názov Za hrsť dolárov
bol Ray the Magnificent.
Ak pozeráte nahrávky,
ktoré nedávno natočili, dostanete klapku, klap:
Ray the Magnificent a The Magnificent Stranger,
druhý názov.
V postprodukcii zmenili
názov na Za hrsť dolárov.
Keď muž s pištoľou stretne muža s puškou,
ten s pištoľou je mŕtvy muž.
Pozrime sa, či neklameš.
Ale to, čo Leone urobil v scénach Clinta Eastwooda,
bolo veľmi odlišné.
Veľa z toho súvisí s prostredím.
Hneď som vedel, že nie som na americkom západe.
RÉŽIA
REŽISÉR
Hovorím si, že je to zaujímavé.
Píše tu western,
ale nepríde mi to ako western.
Ukázal svet hrdinov a démonov.
Zároveň prezentoval ikonické symboly
dobra a zla.
Predstavil ich s jemným rozdielom.
Dobro malo rozhodne v sebe zlo
a zlo malo dobro.
REŽISÉR, GRAFICKÝ ROMÁNOPISEC
PRE HRSŤ DOLÁROV NAVYŠE 1965
Boli to postavy, ktoré boli úplne mimo predstavivosti.
Boli oveľa pútavejšie.
Musím povedať, boli to karikatúry.
Poznal komiksy.
Nehovorím zaňho,
no pozriem sa na to
a poviem si, že dobre, viete, on je súčasťou môjho kmeňa
a ja som súčasťou jeho.
Lee Van Cleef vyzerá ako karikatúra.
Slovo karikatúra používam len ako pochvalu.
Nútilo ma to pozrieť sa na to, ako každý záber, každý panel
bol ako strih filmu,
čo je spôsob, akým som robil vlastné kresby,
predstavoval som si ich pohyb.
Pre mňa je Západ rozprávkou a fantáziou.
Sú tam historické postavy,
ktoré sú ale spojené s mýtom, legendou, rozprávkou.
Jedna konkrétna spomienka,
ktorú mám z pozerania filmu Dobrý, zlý a škaredý,
je úvodná scéna.
Sedíme v kine,
film sa práve začal.
Vidíte púšť alebo také niečo v úvodnom zábere.
A potom Al Mulockova tvár vstúpi do obrazu.
A vidíme, že...
môj nevlastný otec,
Kurt, ktorý sedel vedľa mňa, hovorí:
"Ach, ten chlap je určite ten škaredý."
Robert Rodriguez.
Jeden z okamihov, keď sme sa zblížili ako spolupracovníci,
nastal, keď sa ma spýtal na filmy, ktoré by som si chcel pozrieť,
aby som sa pripravil na film Sin City – mesto hriechu a ja som vybral
film Dobrý, zlý a škaredý.
Sedeli sme vedľa seba
a drgali sme do seba lakťom
pretože to bolo to, čo sme obaja chceli.
On hovoril veci ako:
"Na tú časť som zabudol. Zabudol som, aké je skvelá!"
Boli sme ako pár malých chlapcov.
ZLÝ
Je tam aspekt, podľa ktorého sa prostredníctvom jeho obsadenia
a môjho obsadenia
snažíme vytvoriť novú mytológiu alebo nový mýtus,
pokiaľ ide o týchto hercov.
ŠKAREDÝ
Tuco je najlepšia postava.
Najlepšia v každom filme.
Očividne je to tá najlepšia postava.
A myslím si, že Tuco herca Eliho Wallacha mal jedno
z najväčších komediálnych predstavení všetkých čias,
je to v prvej trojke komediálnych predstavení.
Komik bol svojím spôsobom
v štýle commedia dell'arte
veľmi európsky,
konkrétne taliansky
a ako sa často hovorí, operný.
Je tam toľko humoru
vo všetkých Leoneových westernoch,
najmä v prvých troch s Clintom.
A myslím si, že je veľmi dôležité
brať to s humorom,
lebo ak by to tak nebral,
natočil by svoje filmy
v konzervatívnom západoamerickom štýle.
Ale on na to nasadil všetky páky.
Akú cenu máš teraz?
Koľko?
Dvetisíc dolárov.
Presne tak. Dvetisíc dolárov.
Dvetisíc dolárov.
Hajzel jeden!
Zaplatíš za to. Dúfam, že skončíš na cintoríne.
Natáčal som ten film v Kalifornii.
Povedali: "Taliansky režisér chce,
aby ste natočili film."
"Aký film?"
Povedali: "Spaghetti western."
Ja na to: "To je ako havajská pizza. Nepočul som o tom."
Predstavili mi Sergia Leoneho.
A on potom povedal: "Chcem vám ukázať moje titulky na obrazovke."
RÉŽIA
Píše tam Sergio Leone.
A zostrelili jeho meno.
Po skončení som povedal:
"Urobím ten film. Kde mám ísť?"
Môj najnovší film Dobrý, zlý a škaredý
je epický pikareskný western,
pretože je to príbeh troch veľkolepých
a sympatických darebákov
v kontexte občianskej vojny.
Postavia most
a prejdú cezeň s tým, že most má vybuchnúť.
Clint vraví: "Toto je môj tretí film s efektami.
Chystajú výbuch na moste. Buďte opatrní!"
Mesiace pracovali na vybudovaní
so španielskym kapitánom v armáde, ktorý tam dal dynamit.
Dali tam tri kamery,
jednu blízko miesta, kde most vybuchne
v spomalenom zábere
a jednu tam a ďalšiu do priekopy, kde budeme my.
Chceli, aby som trochu ustúpil,
s tým, že budem stáť, no povedal som:
"Nemyslím, že ustúpim len trochu.
Myslím, že ustúpim veľa."
Tak som povedal: "Pôjdem na vrchol kopca."
Eli hovorí: "Dobre, pôjdem aj ja."
Ja na to: "Dobre." A išli sme.
A muž, Talian, ktorý robil všetky špeciálne efekty,
povedal kapitánovi: "Je to veľká česť.
Vyhoďte most do vzduchu.
Len dajte tieto dva drôty dohromady, keď poviem 'páľ'."
A jeden z jeho asistentov povedal:
"Kde mám stáť?
Kam mám ísť? Povedzte mi."
Talian, čo robí efekty povedal: "Páľ."
Pozeráme sa na explóziu, na obrovskú explóziu.
Povedal som Elimu:
"Pravdepodobne ani nemali zapnutú kameru."
Žartoval som.
A zrazu som videl Sergia, ako ide po ceste
a jeho oči boli v plameňoch.
Kamery neboli zapnuté a nikto nevedel, že bude akcia.
Počul som krik,
ale nerozumel som mu v žiadnom jazyku,
pretože zúril.
Leone kričal: "Chcem ho zabiť. Ja ho zabijem."
Hneď po tom nastúpil do džípu a odišiel.
Ušiel.
Španielska armáda, ktorá vybavila výbušniny a všetko,
sa cítila tak zle za priskoré odpálenie,
že sľúbili, že to znovu postavia.
Tak sa vrátil. Postavili to za 4 dni.
A aj vtedy sme boli s Clintom na vrchole toho kopca.
DOBRÝ, ZLÝ A ŠKAREDÝ 1966
Mal veľké nervy.
Veľa vecí, o ktoré sa pokúsil, by sa ľudia báli vyskúšať.
S takou energiou a entuziazmom,
že sa mu to podarilo.
Neviem, či by to americký režisér zvládol.
Zvykol nás brávať so sebou.
Bol z nás veľmi nadšený.
Mala som pocit, že rodina je pre neho nadovšetko.
Mám len pár spomienok z detstva.
Spomínam si na tie opustené krajiny,
kde neboli žiadne deti, len dospelí.
Museli sme byť ticho, pretože natáčal.
Pre dieťa to bolo veľmi nudné.
Mám krásne spomienky.
Pre dieťa, ktoré priviedli na natáčanie,
je to úžasná hra.
Najzábavnejšie bolo obliekanie sa
a hranie ako komparz vo filme.
Mal silné puto s rodinou.
Strávil som veľa mesiacov doma pred natáčaním filmu Un sacco bello
a videl som jeho vzťah so ženou a deťmi.
Miloval svoje dve dcéry,
Andreu a svoju manželku Carlu.
Bola to krásna rodina.
Otcovu posádku tvorili ľudia,
ktorí nás často navštevovali,
boli to priatelia.
Nikdy to nemalo šokujúci dosah, že sme na cudzom mieste,
bolo to známe miesto.
Bola to skvelá hra, pekná cesta.
Bol to spôsob, ako sa stretnúť na dovolenke.
Bola to iná dovolenka
od tých mojich priateľov,
ktorí mali pokojnejší a normálnejší život.
V Taliansku nie je žiadny západ, žiadna hranica,
žiadni banditi, žiadni Indiáni
ani zlatá horúčka.
Takže impulzom pre výrobu týchto filmov nie je história,
ale film.
A zatiaľ čo americký western je mýtus,
taliansky western je mýtus o mýte.
Podľa mňa,
ja by som dal tie filmy do deliacej čiary
medzi niekoľko rôznych línií:
talianska komédia,
staroveké prestavenie, eposy
talianskych eposov starovekého sveta giallo
a naozaj čistý modernizmus,
filmový modernizmus.
Podľa mňa sú začiatkom modernej kinematografie.
Existuje nová hollywoodska a klasická kinematografia.
A myslím si, že práve medzi nimi, kde sa končí klasická kinematografia
a kde začína nová hollywoodska,
je dolárová trilógia.
DOBRÝ, ZLÝ A ŠKAREDÝ 1966
Nazval ho Amerika.
Nazval ho americkým západom.
Bol to mýtický americký západ, ktorý nikdy neexistoval.
Použil úžasné zoskupenia kameňov v Španielsku
na vytvorenie sveta iba pomocou týchto oblastí.
Myslím si, že všetky jeho priestory, všetky jeho miesta,
či už to bolo v Almerii,
všetky známe miesta, ktoré Leone používal pre svoje westerny,
vyzerali dosť podobne ako Amerika.
Ale pretože používal veľmi jednoduché pozadie,
urobil úžasné veci v popredí.
REŽISÉR
V novinách Libération
bol dotazník.
Vyplnilo ho okolo 200 režisérov.
Otázka bola: "Prečo natáčate?"
Zaujala ma jedna odpoveď a to odpoveď Davida Lyncha:
"Vytvoriť vesmír a zistiť, či je to možné"
Podľa mňa Sergio vytvára vesmír a funguje to.
DOBRÝ, ZLÝ A ŠKAREDÝ 1966
Filmy Dobrý, zlý a škaredý a Za hrsť dolárov
sú cestami.
Sú to hrdinské odysey.
Všetko je tam epické.
Nielen prestrelky a bojové scény, ale aj udalosti medzi nimi.
Viac pocitu.
REŽISÉR
To sú veci, ktoré môže urobiť len film,
ktoré môže na plátne priniesť len režisér.
Nemôžeme ich prezentovať
vo forme scenára ani ich
inak zopakovať.
Bol jedným z tých tvorcov,
ktorí mi veľmi hlasno ukázali,
čo dokáže režisér urobiť.
Videl som Dobrý, zlý a škaredý.
Bol som dieťa,
ale neuvedomil som si, že pozerám film,
ktorý natočili pred jedným, dvoma alebo troma desaťročiami.
Vyzeralo to, akoby som videl niečo úplne nové,
nadčasové a moderné.
Rozhodujúci súboj na konci
je jedno dlhé napínavé čakanie,
keď tam len tak stoja.
A kamera je hrdinom,
pretože sa točí.
Pohybuje sa dookola s tónmi hudby.
Ak ste nažive a vidíte to, búši vám srdce.
A potom zrazu
počujete takmer iba jeden výstrel, pretože všetci vystrelia naraz
a tí náležití ľudia zomrú.
Vo väčšine dobrodružných filmov
by to bola nekonečná scéna
vzájomného naháňania sa
a vzájomného zraňovania a rozprávania sa
a dlhej debaty...
Morricone vyriešil tento komplikovaný problém.
Pracujeme tu na skúmaní
dvoch motívov pre môj posledný film
s názvom Dole Hlavou.
Otec mal orientačné body, od ktorých nikdy neupustil.
Keby ste povedali, že tam bol najlepší spevák na svete,
povedal by:
"Môže urobiť pieseň, ale Ennio robí zvukovú stopu.
Bez diskusie."
Pamätám si, že keď som natočil svoj prvý film Za hrsť dolárov,
nechcel som Ennia Morriconeho, nepoznal som ho,
bol som zvyknutý pracovať s iným hudobníkom.
Stretli sme sa o dva dni neskôr, pretože producenti to od nás chceli.
V tej chvíli sme sa spoznali.
Teraz musíme spolupracovať,
môj drahý priateľ, Ennio. Poďme dnu.
Boli v úplnej harmónii.
Otec a Ennio pracovali na textoch filmu Dole hlavou.
Písal si poznámky a otec hovorí:
"Áno, len to sprav milšie."
Napíš to citlivejšie, je to o deťoch.
Bola to všestranná spolupráca,
spolu to priviedli na svet.
Je to dokonalá zmes.
Spomínam si na Sergia, keď sme boli v tretej triede.
Potom zmizol, zmenil budúci rok školu
a ja som ho dlhé roky nevidel
až dokým ma nepožiadal o zvukovú stopu pre film
Za hrsť dolárov.
SKLADATEĽ
Natočil som ho s ochotou,
mal som nápad a vyvinul som ho.
Píšťalka a nástroje, ktoré ju sprevádzali,
boli luxusné a nemali s tým nič spoločné,
všetky zvláštne bicie nástroje.
Kombinácia píšťaliek
elektrickej gitary, motívu a westernu.
Bolo to jedinečné, zmenilo to svetovú hudbu.
Hudba znela takmer ako na karnevale.
Znie to, ako keby sa Beach Boys stretli s Duane Eddym
na divokom západe a nahrávali v kúpeľni. Skvelé.
PRE HRSŤ DOLÁROV NAVYŠE 1965
Vo všetkých filmoch
som zakaždým zmenil fyziognómiu hudby.
Hudobná skrinka v druhom filme bola súčasťou scenára, príbehu.
Nie vždy však bola v scéne.
Niekedy, keď sa to natáčalo bez hudobnej skrinky v scéne
stalo sa to abstraktnou vecou.
Takže bolo veľmi dôležité, že tam bol tento aspekt zvuku,
ktorý odkazoval na históriu.
Vo filme Vtedy na Západe
sa harmonika stáva protagonistom.
Áno, pokračuj. Hraj, Harmonika.
Hraj, aby si nemohol tárať.
Len dávaj pozor na falošné noty.
Asi takto?
Zistil, že keď nástroj vydáva zvuky
v realite obrazu
a my ho počujeme znova bez toho, aby bol v obraze,
tak sa nástroj stáva základnou evokáciou,
ktorá spolupracuje s významom filmu.
VTEDY NA ZÁPADE 1968
Bol to jeho dôležitý trik.
Aby bol váš milý brat šťastný.
Neúspechy a úspechy hudobného a zvukového dizajnu
sú veľmi jedinečné a extrémne dramatické.
REŽISÉR
Rôzne takty a rôzne melódie
sú v skutočnosti takmer ako frázy slov.
Reálne zobrazujú informácie, nielen emócie.
Keď zaznejú
tieto rôzne riffové zvuky alebo hlavné nástroje,
rozprávajú sa s publikom.
Morricone je určite spoluautorom Leoneových filmov,
pretože si ich nedokážete predstaviť bez Morriconeovej hudby.
Bolo to od neho veľmi milé.
Ja som nepísal scenáre.
Iste mal na mysli, že význam hudby v scénach
a realistické zvuky filmu neboli dialógom,
ale znamenali to, čo znamenal dialóg,
niečo viac ako dialóg:
abstraktná interpretácia slov.
Hudba bola podstatnou súčasťou rozprávania v Sergiových filmoch.
Leone mal oči a Morricone mal uši
a spoločne vytvorili skvelý tím ako Hitchcock
a Herrmann.
Sergiove filmy boli také dobré, že obsahovali ešte horšiu hudbu,
ako tie moje.
Hudba nie je súčasťou filmu, interpretuje film,
podporuje koncepty, ktoré skladateľ požičiava filmu
a samozrejme režisérovi.
VTEDY V AMERIKE 1984
Myšlienky herca, ktoré nevysloví,
môžu byť reprezentované hudbou.
Pohľad nehybného herca,
ktorý cítil za sebou alebo pred sebou niečo neznesiteľné.
Syn sekretárky Baileyovej.
Volá sa David, presne ako tvoj syn.
Bol plný podozrení, spomienok,
hrozných vecí alebo veľmi jednoduchých vecí.
Morriconeho hudba dodáva postave viac rozmerov
a posilňuje ju viac v psychologickej podstate.
Keď je na rade dojímavá, osobitná, sentimentálna scéna
sprevádzaná hudbou,
ktorá zašla ďaleko, tak som povedal:
"Je nám jedno, či to bude rovno zverejnené,
ale hudbu v tom nechám,
pretože mi to pomáha.
Nadabujeme to neskôr."
S hudbou pri natáčaní
sa stáva niečo zvláštne a duchovné.
Vyžaduje si to od všetkých väčšiu koncentráciu.
REŽISÉR
Existuje vyššia harmónia, ktorá čo najlepšie
spája produkt práce všetkých.
Pri tejto scéne mlčím, pretože je ako keby videná očami
protagonistu,
ktorý sa objaví až na konci tohto pohyblivého záberu.
Dajte tam menej dymu.
Trochu menej dymu!
Natáčame.
Klapka. 28-1, prvý záber. Akcia.
Hudba hrá úplne ústrednú rolu v popredí.
Príde mi to ako nemý film,
akási predstava nemého filmu, ktorý nikdy pravdaže
nebol nemý,
bol vždy sprevádzaný hudbou veľmi otvoreným spôsobom.
Možno je Sergio Leone aj posledným filmárom nemých filmov.
Filmu vrátil mimoriadnu silu.
Sergio veľa pracoval s tichom.
Kto bol ticho?
Herci, postavy.
Ticho pri sledovaní scény.
Toto ticho je pravdivé, reprezentované hudbou.
Hudba sa v tej chvíli prezentovala sama
veľmi zásadným spôsobom v tej scéne,
prezentovala, čo sa stalo predtým a čo sa stane neskôr.
Je to hudba, ktorá prezradila minulosť a budúcnosť filmu.
Leone naozaj vedel, ako vytvoriť osamelosť a izoláciu.
Minimálnym použitím špecifických zvukových efektov.
Môj otec venoval veľkú pozornosť zvukom.
V Enniovi našiel viac ako úrodnú pôdu.
No?
Aj s nástrojmi, dobre.
TVORCA ZVUKOVÝCH EFEKTOV
Tieto sme použili pre kroky Roberta De Nira vo filme
Vtedy v Amerike.
Pracoval som s Renatom Marinellim, Sergiovým foley umelcom.
Všetko sa reprodukovalo v štúdiu.
Dnes na počítači.
Predtým ste museli
robiť všetko v štúdiu a byť súci.
Sergio vyzeral mrzuto,
ale koniec koncov to bol kamarát.
Bol zábavný a odmenil vás za prácu, ktorú ste urobili.
Keď vstúpi na pole,
vytvorte zvuk koňa v pozadí,
naznačte jeho prítomnosť.
Je to rovnaké.
Urobte to trochu menej hlučné, aby to nevyrušovalo.
Vždy som sa stretol s tvorcami hluku.
Vtipkovali sme:
"Utíšte ich, lebo musí teraz začať hrať hudba."
Takto sme sa zabávali, vtipným rozhovorom.
Ennio bol osobnosťou.
Keď ste niekde vošli, cítili ste tam sebavedomie.
Žartovalo sa tam.
Raz, keď miešal, tak po dohode so Sergiom Fausto
zmenil hudbu.
Ennio niekedy zaspal v hale,
a keď pomaly menili hudbu a pustili iného hudobníka,
v tom momente sa zobudil.
"Čo sa stalo?"
A on odpovedal: "Nepáčilo sa ti to?"
ZVUKOVÝ TECHNIK
Sergia som stretol, keď som natáčal
film Dobrý, Zlý a Škaredý.
Od toho filmu
až po film Vtedy v Amerike som mixoval všetko.
FILM SERGIA LEONEHO
Leone vytvára svoju vlastnú expresívnu revolúciu
vo svojom odbore.
Snáď najlepším príkladom je začiatok filmu
Vtedy na Západe.
Tie dlhé titulky, ktoré vstúpili do dejín.
Škrípanie mlyna a všetko ostatné.
Vytvoril tú najkrajšiu hudbu všetkých čias.
Keď sme šli mixovať, Ennio tam nebol.
Tak mi povedal:
"Fausto, vypni tú hudbu."
"Sergio, si si istý?" "Vypni ju."
Tieto realistické zvuky nie sú negáciou
Morriconeho hudby.
Sú výsledkom ich intenzívnej spolupráce.
Keď sme mixovali, Ennio Morricone sa prišiel pozrieť.
Boli sme ticho.
"Sergio, zložil si tú najkrajšiu hudbu na svete."
Nenahneval sa!
Už 70 rokov je kinematografia umením syntézy.
Leone ukázal, že je možné
vyrozprávať život človeka za 90 minút
a povedal nám, ako môže byť čas pozastavený,
predĺžený, transformovaný, znásobený
a ako môže byť film tiež umením príbehu o čakaní,
príbehu o tom, že sa nič nedeje.
Toto patrilo literatúre, nie kinematografii.
To o muche uväznenej v zbrani bol môj nápad.
Je to tak, pretože som sa potom Sergiovi veľmi chválil.
Nikdy necítite úzkosť strihača,
ktorý musí nevyhnutne uzavrieť jednu situáciu,
aby vytvoril priestor pre ďalšiu.
Príbeh musí dýchať sám od seba.
Cítite to a je to niečo jedinečné, nové a dokonalé.
Vtedy na Západe je umelecký film, to znamená,
že som sa ho rozhodol vyjadriť cez podobenstvo,
keďže to mohla byť rozprávka
alebo ako westernový film s príbehom o zrode amerického národa.
Vtedy na Západe je Leoneho majstrovské dielo.
Je to western, ale nie je.
Je to elégia pre určitú formu filmu.
Kedysi dávno
žil chlapec, ktorý sledoval westerny.
Kedysi existoval žáner westernu,
predtým, ako stratil rozprávkovú kvalitu.
Kedysi dávno v minulosti
existoval význam pohraničia, ktoré nahradil
príchod železníc.
Všetky tie dávne časy,
prečo potom konečne neurobia pohrebné obrady pre western?
A tak spája dvoch ľudí z obdobia talianskej novej vlny, nie sú to
jeho bežní scenáristi,
Luciano Vincenzoni ani Sergio Donati,
ale Bernardo Bertolucci,
ktorý natočil jeden a prispel k ďalším filmom,
a Dario Argento,
ktorý je kritikom pre rímske večerné noviny Paese Sara.
REŽISÉR
Bol som veľmi mladý chlapec.
Bolo mi veľkou cťou stretnúť sa so Sergiom Leoneom.
Spolu s Bernardom a Sergiom
som napísal toto spracovanie, ktoré bolo vtedy základom filmu.
Na začiatku sme sa stretávali u Sergia.
Potom sme sa začali stretávať u Bernarda alebo u mňa doma.
Táto práca trvala dosť dlho, dva alebo tri mesiace.
Hlavnou postavou bola žena.
Vo svojich filmoch nikdy nespolupracoval so ženami.
Myslím si, že práve preto si vybral Bernarda a mňa,
pretože sme boli mladí.
Myslel si, že scenáristi v tom čase a v takom veku
nevedeli o ženskosti.
Napísal som prvú časť a Bernardo druhú.
Potom sme išli spolu
s týmto veľkým balíčkom papierov do kopírovacieho obchodu
a táto žena začala písať.
Kým písala, stáli sme tam a čakali,
lebo sme ho chceli späť.
Tento príbeh ho zanietil.
Tak veľmi sa mu páčil, že raz za čas povedal:
"Krásna scéna."
Boli sme z toho nadšení, bol to dôležitý moment.
Je to preňho nové.
Na postave záleží.
Nie sú to figúrky, ktoré sa potulujú po šachovnici
a hrajú vo westerne.
Interakcia medzi postavami je dôležitá.
Keď zastrelia rodinu McBaina,
stále to máme na mysli.
VTEDY NA ZÁPADE 1968
Je to preňho nové.
Iný druh filmu,
viac interiéru a to začína s filmom Vtedy na Západe.
Je môj najobľúbenejší.
A je to zaujímavé, pretože keď som to prvýkrát videl,
odmietal som ho.
Keď som videl ten záber prvýkrát,
bol som úplne zničený.
Leoneho film sa mi zdal dosť vzdialený, cudzí,
odlišný od známeho westernu.
Sergio si v tom čase vybral niekoľko veľmi slávnych hercov,
medzi ktorými vynikal Henry Fonda.
Najlepší v histórii hollywoodskych filmov.
Túto anekdotu môžem potvrdiť. Do Talianska prišiel zmenený.
Bol niekým iným.
Mal čierne vlasy, španielske bokombrady
a dokonca aj čierne kontaktné šošovky.
Nechal som ho takého, aký bol.
Pomaly a jemne som sa snažil odkladať jeho príchod.
Deň čo deň som ho presvedčil zbaviť sa niečoho z toho jeho maskovania.
Nakoniec som mu pred vystúpením povedal:
"Nemal by si si tiež zložiť tie kontaktné šošovky,
ktoré robia tvoj pohľad pevným, monotónnym?
Máš krásne expresívne oči."
Poslúchol ma.
Dal som za neho auto
a takmer prekvapivo pri otáčacom zábere
som zistil, že za týmto hrozným vrahom
nestál nikto iný ako Henry Fonda.
Ako úžasný a skúsený herec povedal:
"Ježiši Kriste, už to chápem."
Čo urobíme s týmto, Frank?
Keď Leone obsadil Henryho Fondu,
použil jeho zosobnenie Wyatta Earpa, aby sa pohral s publikom.
Keď si ma oslovil menom.
Nesnažil sa vás donútiť ignorovať fakt,
že Henry Fonda je ten najlepší chlap.
Chcel, aby ste si to mysleli.
Chcel vás zneistiť tým, že to použije.
Chcel vás ohúriť.
Miloval Johna Forda, Howarda Hawksa,
veľké mýty americkej westernovej kinematografie.
Cítil však, že potrebuje rozpovedať ich príbehy iným spôsobom.
Musím odísť.
Vždy miloval Claudiu.
A to, že Claudia Cardinale bola v Monument Valley
bolo veľmi americké.
Veľmi americké.
Bol to veľmi taliansko-americký mix,
že ju tam priviedol.
To bolo odvážne a úžasné.
Bude to krásne mesto, Sweetwater.
Peckinpah a Leone,
každý podľa seba pochopil silu filmov Johna Forda.
Vzali mýtický aspekt a jednoducho ho preorientovali.
Konkrétne ku kapitalizmu,
vykorisťovaniu, útlaku, vojne, budovaniu impéria.
Nebojujem, aby som vnucoval svoje myšlienky iným,
bojujem, aby som nedovolil iným vnucovať ich mne.
Zábava by mala byť vozidlom, bicyklom, aby sme vytvárali
určité prejavy, ktoré nás zaujímajú,
ale bez toho, aby sme zaujali stanovisko.
Zaujať stanovisko znamená robiť reklamu
a to je druh filmu, ktorý nemám rád.
Nerobil ľahké filmy.
Robil zložité a politické filmy.
Vynaložil na nich veľa premýšľania a veľa oddanosti.
REVOLÚCIA JE AKTOM NÁSILIA MAO CE-TUNG
HLAVOU DOLE 1971
Na tvojom mieste by som to nerobil.
Prečo?
V tom čase, v 60. rokoch,
bolo vytvorených veľa scén proti westernom.
Bol to čas revízie, opravy mýtu.
Prijali antimýtický prístup. Mýty sú zlé.
Tu je realita.
Nehovorte mi o revolúciách!
Viem všetko, aj ako začínajú!
Vzdelaní ľudia
hovoria chudobným a ľuďom,
ktorí nečítajú knihy: "Čas na zmenu!"
Viem, o čom hovorím, keď hovorím o revolúcii.
Veľmi sa zaujímal o natáčanie
protirevolučného filmu o mexickej revolúcii,
ktorý ukazuje, aká je chaotická a ako väčšinou
militarizmus vyhrá.
Vzdelaní hovoria ľuďom, ktorí nemôžu čítať knihy
a chudobným: "Treba zmenu."
Chudobní prinesú zmenu, hej?
A potom si tí vzdelaní
sadnú za vyleštené stoly
a rozprávajú sa a jedia, čo?
Čo sa stalo s chudobnými ľuďmi?
Sú mŕtvi!
To je vaša revolúcia!
Dokonca aj tam rieši problémy
na spôsob dieťaťa, ktoré si pamätá detské hry,
ale ktoré už vie aj ako funguje svet dospelých.
Dole hlavou odkazuje na Ardeatínske jaskyne,
na Fosse Ardeatine, známy masaker
rímskych civilistov zo strany SS,
ku ktorému došlo, keď mal Leone 12, 13 rokov.
Takže vnáša svoju vlastnú minulosť
a minulosť, ktorú prežil do týchto filmov.
Nezaujalo to ľavičiarov v Taliansku
a veľa ľudí to veľmi zle ohodnotilo.
Ale Pasolini povedal: "Nesúhlasím s politikou,
ale je to veľká vec."
S odstupom času je to ako chýbajúci kus skladačky
medzi filmami Vtedy na Západe a Vtedy v Amerike.
Neviem, či to tak vtedy malo byť,
ale takto to vyzerá teraz.
Koncom roku 1967 a začiatkom roku 1968
som odišiel do Ameriky pokúsiť sa natočiť
film "Vtedy v Amerike".
Tá myšlienka u mňa prekvitala veľmi dlho.
VTEDY V AMERIKE 1984
PRODUCENT
V meste Cannes
som na terase hotela Carlton
niekoho videl, kto vyzerá ako Budha, ale viem, že Budha
je mŕtvy, takže to nie je on.
Mohol to byť Orson Welles, ale s ním som obedoval
prednedávnom v Los Angeles.
Mohol to byť len Sergio Leone.
Prišiel som a povedal: "Ahoj, volám sa tak a tak.
Som váš veľký fanúšik. Chcem si s vami len potriasť ruku."
Povedal som mu: "Vaše filmy som už dlho nevidel."
A on: "Prezradím vám niečo."
Za posledných 11 rokov
som odmietal filmy, lebo som chcel
urobiť iba jednu vec,
a tá vec sa volá Vtedy v Amerike.
Opýtal som sa: "O čom to je?"
V momente, keď som dopovedal otázku,
už mi stihol vysvetliť za štyri hodiny snímok po snímku
celý popis filmu.
Vlastne som bol cudzinec.
Sergio Leone bol najlepší.
Ja na to: "Fíha."
Som veľmi tvrdohlavý, húževnatý.
Vlastne robím filmy, aké milujem.
Musím milovať film vnútorne a zvnútra.
A medzi rokmi 1971 a 1983 sa snaží dať
tento film dokopy.
Musí to byť rekord v histórii filmov.
Sergio Leone!
Bol významným na festivale v Cannes.
Chodí tam stále a je súčasťou
kultúry filmu, ale má prestávku.
Ponúkli mu Krstného otca. Odmietol to.
Ak sa ma spýtajú: "Je Leone spisovateľ?"
Koľko ďalších filmárov odmietlo film Krstný otec,
aby natočili svoj vysnívaný film?
Prečo ste dva roky nič nerobili?
Zasekol som sa. Je to zaujímavý príbeh,
ktorý už pozná celé publikum.
Kvôli tomu filmu?
Áno, Vtedy v Amerike.
Začal som s jeho strihom a nemôžem to len tak zahodiť.
Dúfam, že sa mi podarí prelomiť bariéru, uvidíme.
Už desať rokov, ak nie dlhšie, to bolo ústredným bodom pozornosti.
Spomínam si, že nám o filme rozprával
ešte pred napísaním.
Myslím, že otec nám čítal scenár najmenej stokrát.
Večer sa vrátil a povedal:
"Zmenil som toto."
Film sa mal volať Once Upon a Time, America.
Povedal, že je to trochu nafúknuté.
Sergio mal tento film Vtedy v Amerike v hlave,
išiel s ním do postele a zobudil sa s ním.
Bola to jeho milenka.
Tešili sme sa z toho, že sa jeho sen konečne stal skutočnosťou,
keď sa Arnon Milchan objavil
v jeho živote, ale aj v našom.
Ako dieťa som povedal: "To je šialené! Úžasné! Ideme na to!"
Príbeh je ideálnym pokračovaním triptychu,
a teda zámienkou gangsterizmu,
americkej reminiscencie,
je zámienkou pre Európana z môjho zázemia,
aby vyjadril svoju lásku k americkej kinematografii.
Podtitul filmu môže byť
Kedysi dávno existoval istý druh filmu.
Páči sa mi posledná časť, keď je moja postava staršia.
Strávili sme veľa hodín času robením make-upu s Manliom Rocchettim.
Teraz to robím
jednoducho bez starostí.
Farba bude dôležitou črtou.
Tu sú farby.
Správne tóny sú hnedé a béžové.
To isté robíme s Lyrickým divadlom.
Vtedy v Amerike je vyjadrením
môjho otca, ako sa rozmýšľa vo veľkom.
Chcem tento vzdušný orchester.
Vyzerá to ako niečo z rozprávky.
Vďaka melanchólii,
ktorú porovnávame s minulosťou.
Myslím si, že to bol Sergiov odkaz svetu.
Bol to ten, ktorý ozaj chcel
a cítil s ním nejakú identifikáciu, spojenie.
V istom zmysle je film Vtedy v Amerike
očividne jedným z posledných filmov svojho druhu.
Je to veľkolepá, obrovská produkcia
úžasného európskeho umelca v Amerike.
Tuším som mala 11.
Keď sme začali natáčať,
mala som 11 a počas toho som dovŕšila 12 rokov.
Nebola som dieťaťom, ktoré by chcelo byť herečkou.
Nebola som zamilovaná do filmov,
nepozerala som veľa filmov
ani som nevedela veľa o kinematografii.
Natáčanie bolo pre mňa úžasným zážitkom,
ale naozaj som nevedela, do čoho sa namočím.
A aký úžasný prvý zážitok
vidieť ho natáčať scény a premýšľať:
"Toto je neuveriteľné! Takto sa točia filmy?"
Sledovať kam umiestňuje kameru
a akú starostlivosť a presnosť
a ohľaduplnosť a šetrnosť do všetkého vložil.
Nie som si istá, či by som bola herečkou, keby som tam neúčinkovala.
Počas prvej scény, ktorú natáčal, sme boli všetci napätí,
pretože prešlo mnoho rokov...
Ako keby som ho videla točiť po prvýkrát.
Otec bol tiež veľmi nadšený,
konečne mohol začať
svoj veľký sen.
Predtým, ako sme začali natáčať
po takmer roku prípravy,
Sergio sa vážne pohádal s De Nirom...
o istom obsadení,
ktoré bolo záväzné.
A ja som panikáril.
Povedal som: "Bob, dal som do toho toľko peňazí,
nemôže to len tak odmietnuť."
A povedal som: "Sedíš takto, ako Budha."
Pozrel sa na neho a povedal:
"No, poviem ti niečo, toto nie je film
so Sergiom Leoneom od Roberta De Nira,
ale film Sergia Leoneho s Robertom De Nirom."
"Dohodnime sa," povedal.
"Choď hore a pozri si testy, ktoré sme urobili.
A ak dostaneš lepší nápad, potom budem súhlasiť."
De Niro išiel hore a vrátil sa po niekoľkých hodinách a povedal:
"Vieš čo? Súhlasím. Máš pravdu. Mýlil som sa."
A od tej chvíle
to bolo skoro ako otec a syn, alebo starší strýko.
Mali sa veľmi radi.
Nechcel, aby herci robili to či ono.
Spoliehal sa, že urobia to, čo vedia najlepšie
podľa toho, ako to má byť, podľa nich.
A potom ich nasmeroval.
Ale nebol niekým, kto by na nich tlačil.
Múdro zaobchádzal s hercami.
Jednosmerný.
Jeden dolár, dvadsať.
Trvalo to večnosť.
Pracoval som na tom asi rok
a mal som pocit, že Sergio sa ho nechce vzdať.
Nemohol nájsť spôsob, akým by predstavil
môj príchod do New Yorku.
Povedal som si a možno aj iným ľuďom:
"Podľa mňa ho nechce dokončiť."
Sergio sa proste nechcel vzdať.
A štýl a spôsob, akým to napísal a režíroval,
tak mi to potom také prišlo.
Myslím si, že do toho filmu vložil svoje srdce a dušu
a myslím si, že je to jeho najlepší film.
Je to jeho najviac premyslený film z hľadiska času a vzdialenosti
postáv a ich starnutia, a dvoch rôznych súborov postáv,
ktoré hrajú všetky tie rôzne roly
v rôznom veku.
Bolo to ako na veľkom plátne.
Bolo to najambicióznejšie plátno, aké kedy namaľoval.
V podstate natočil film a urobil to veľmi nostalgicky.
Ale pozeral som sa na každú natočenú scénu
v reálnom čase.
Istým spôsobom mi tie postavy chýbali.
Pri nich som cítil nostalgiu, ale aj pri tom,
ako rýchlo plynie čas.
Z filmu, ktorý sa mal natáčať od piatich mesiacov
do 11 mesiacov, zistil, ako povedať,
že sme neprekročili rozpočet.
Bol rovnako kreatívny ako producent,
tak ako filmár.
Strih!
Vždy som ohromený režisérom, ktorý chce rozpovedať príbeh,
aj keď nie som príliš zaujatý, je na tom niečo.
Je to taký pocit,
je to pre nich práca lásky. Musia to spraviť.
To pomáha k zrodeniu špeciálneho projektu,
na ktorý mnoho rokov nezabudneme.
Posaď sa sem.
Bože môj! Bála som sa.
Bol to môj prvý bozk.
A tak som sa bála, desilo ma to.
"Môj milý je bielunký a rumenný.
Jeho hlava je zlato, rýdze zlato.
Jeho líca sťa hriadky balzamu."
Aj keď sa od minulého decembra neumyl.
Bála som sa tej scény.
Keď sa na to spätne pozerám, je to najnevinnejší bozk na svete.
Je taký nevinný a jednoduchý. Ale pre mňa
to bola obrovská vec.
Niekto tam je.
Spomínam si, že Sergio
bol pri tom taký láskavý...
Slzia mi oči.
Bolo to veľmi milé, pretože bol taký
otcovský, starostlivý a ochranársky.
Spomínam si, ako sa ma pýtal: "Cítiš sa dnes na tú scénu?
Cítiš sa na to?
Môžeme to spraviť inokedy, ak nie dnes,
ak na to nie si pripravená." Chápete, kto robí niečo také?
Myslím si, že ten úsmev predstavuje jeho detstvo a nadšenie z toho,
že je dieťa.
Povedal som si, že buď som idiot,
alebo pozerám jeden z najlepších filmov v histórii.
Mal štyri a pol hodiny, keď sme ho prvýkrát pozerali.
Dohoda bola štyri hodiny, 15 minút.
Napokon mal tri hodiny, 45 minút.
To znamenalo, že ak by mal klesnúť na dno,
tak by sa mal potopiť v plameňoch ako Titanic.
Buď by plával na hladine alebo klesal na dno,
ale nič medzi tým.
Nikdy nevyhľadával potlesk alebo súcitnú filmovú kritiku.
Prišla po filme Vtedy v Amerike.
Veľmi ho prekvapil hlasný úspech,
ktorý film získal na filmovom festivale v Cannes.
Aký bol prekvapený, keď 15 až 20 minút potlesku v hale
neprestávalo...
Spomínam si na jeho pohľad, ktorý ostatní
prehliadli, ale pre mňa bol skutočne
neuveriteľne emocionálny.
Potom ho na druhý deň kritika potešila.
Ako obvykle, akoby to spravil v jednom zo svojich filmov,
to potom neskončilo tak dobre.
V Bostone sme mali predpremiéru.
Prišiel manažment spoločností Warner Brothers a The Ladd company.
Keď to skončilo a ja som sedel o 2:00 ráno v hoteli,
videl som manažment spoločnosti Warners, ktorý povedal:
"Zajtra rušíme predpremiéru vo Washingtone
a ideme zostrihať film."
Ja na to: "Čo tým myslíte, že sa to nedá? Vediem to."
Podpísal som to. Ale je pravda, čo povedal Sergio:
"Nie na menej ako 2 hodiny a 45 minút."
Takže mali právo si robiť, čo chceli.
To je vec, ktorá ma trápi najviac:
Zmestiť sa do dvoch hodín a troch štvrtín,
sú nútení to upraviť, takže to už nie je môj film.
Sledoval som, ako robia strih
a to ma trápilo hlavne z kreatívneho hľadiska.
Sergio čakal 11 rokov, aby nakrútil tento film,
a tri roky na tom pracoval.
Z ničoho nič
stratil 15 rokov práce.
Bolo to niečo, čo ho podľa mňa veľmi trápilo.
Keby som bol ním, bol by som zvedavý,
aký chaos to spôsobilo.
Nikdy ten film nechcel vidieť. Bolo to jeho stvorenie.
Narazil na knihu Harrisona Salisburyho
o obliehaní Leningradu v rokoch 1941 až 1944.
Chce spraviť
z toho prvú sovietsko-americkú koprodukciu.
Spomínam si, že sme išli do Leningradu, kde rozprával celý film.
V Leningrade bola napísaná strana, celý film
si pamätal.
A úvodná scéna je:
Vidíte ruky Šostakoviča, ako hrá na klavíri
Leningradskej symfónie.
Kamera vychádza spoza opony, samozrejme.
A tam je rieka a na nej sa dejú veci.
Prechádza a tam sú línie
obrnených tankov.
Prejde k nim a ukáže vám všetky tie tanky.
Dostane sa k veliteľovi.
Približuje sa až k ľavému oku veliteľa tanku.
Kričí: "Páľ!"
Spomenul si na De Nira.
Medzi jeho kolegami bol Tonino Delli Colli,
ktorý sa k nemu vrátil a povedal:
"Vieš, že zomrieme v Rusku, však?"
"Bude tam hrozná zima, - 40 stupňov
a budeš chorý v zákopoch...
Nemôžeme spraviť dobrú detektívku v Paríži?
Nemôžeme to urobiť v divadle? Sme už starí."
Vždy mi hovoril, že chce natočiť tento film.
Občas som mu povedal:
"Ak máš pripravený scenár, daj mi ho prečítať."
A on: "Neurobil som to."
Vždy mi to hovoril, vedel, že to nedokáže.
TICHO
Poučil som sa
z jeho žeriavových záberov,
z veľkoleposti, jeho filmovej techniky
a strihu.
Naučil som sa z toho toľko, koľko som mohol.
Určitá časť našej práce
je ako byť mechanikom so starými nástrojmi,
ktoré sa používali a nájsť spôsoby,
ako im vniesť naše vlastné myslenie a náš charakter.
A tak som študoval Leoneho a naučil sa, ako...
v podstate som sa veľmi snažil vymyslieť nejaké nové stroje.
Spôsob, akým spája všetky časti do jedného veľkého orchestra,
tak jemne naladený na zložité emócie,
ktoré máte pred očami.
Je inšpirujúce to sledovať.
Veci, na ktoré si spomeniete
pri jeho filmoch, sa mi nezdajú datované do konkrétnej éry.
Máte z nich rovnaký pocit, ako keď vyšli.
A budú vyvolávať taký pocit sviežosti
aj o desaťročia a generácie neskôr.
Zdá sa, že je moderný a zväčša
za to môže modernizmus a zmysel pre iróniu,
ale modernizmus je krásou filmov a odvahy.
Je to ako ísť do umeleckej galérie prezrieť si obrazy
revolučného umelca. Ste proste očarený.
Rovnako ako ste mohli vidieť Kurosawu v Leoneovi,
môžete vidieť Leonea v Hviezdnych vojnách.
A to je správny vývoj umeleckej formy.
Bola by som rada,
keby som s ním mohla stráviť nejaký čas už ako dospelá.
Predtým ani potom nikto netočil filmy ako on.
A vytvoril značku,
spôsob rozprávania príbehu,
ku ktorému sa ešte nikto nepriblížil.
Je to už 38 rokov,
odkedy som prvýkrát prišiel do Talianska ako mladý herec
k rovnako mladého režisérovi, Sergiovi Leonemu.
Táto udalosť bola pozitívnym zlomovým bodom
pre obe naše kariéry. Ďakujem veľmi pekne, Sergio.
Lev pre Leoneho.
Čo by si povedal Sergiovi, keby tu bol?
Viete, ako napríklad: "Vďaka za spomienku."
Režisér chýba. Nielen mne, ale celému svetu.
Chýba mi človek, ktorý vo mne hľadal to najlepšie s tým,
že vedel, že to dokážem.
Čo by ste mu odkázali?
Ja osobne by som odkázal, ako veľmi mi chýba, to je všetko.
Vráť sa.
Chcela by som sa mu poďakovať. Vy bastardi.
Počkajte, budem v poriadku.
Koľko to je? 35 rokov?
Povedal by som mu: "Ďakujem ti za toľko nápadov,
ktoré si mi cez svoje filmy dal,
že som ich dokázal premeniť na svoje nápady.
Vždy sa na teba pozerám ako na velikána,
ktorý mi dovolil stáť na svojich pleciach."
V Djangovi
je scéna, kde sme spravili detailné zábery
tváre snehuliaka a po skončení prišiel osvetľovač a povedal:
"Sergio na snehuliakovi?
To je v podstate neúctivé!"
Extrémne blízky záber je Sergio.
Všetci vedia, čo je Sergio.
Úplne všetci v štábe.
Titlovi: Lylo Preveo: Anna Tomasova