Downloaded from YTS.MX
În regnul animal, se crede că masculii sunt cei ce domină.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Oare cei mai mari, răi şi feroce rechini din ocean sunt femele ?
O femelă frumoasă de rechin alb a venit sub barcă şi ne-a surprins.
Apelăm la cercetări de ultimă oră ...
E o femelă.
...şi descoperim de ce e nevoie pentru a stăpâni valurile.
Există multe diferenţe între rechinii masculi şi femele.
Un factor fascinant e comportamentul lor.
Diferenţele de sex şi comportament pot explica atacurile rechinilor ?
Intrăm în alertă pe plajele din SUA.
Salvamarii au văzut un rechin lângă înotători, la 1,5 m de ţărm.
AFRICA
AFRICA DE SUD
În golful Mossel din Africa de Sud, Alison Towner studiază rechinul
considerat responsabil de decesul celor mai mulţi oameni.
Este vorba despre rechinul alb.
Dacă e vreo specie de rechin pe lângă care trebuie să fim atenţi,
acesta este rechinul alb.
Alison vrea să localizeze şi să marcheze o femelă mare,
pentru a afla dacă femelele sunt mai vorace decât masculii.
Masculii mari depăşesc 4 m lungime, dar femelele ?
Ambele sexe au dimensiuni mari,
dar femelele trebuie să fie mult mai mari pentru a se reproduce.
O femelă adultă de rechin alb e o privelişte extraordinară.
Aceste animale ajung la peste 6 m.
Cântăresc în jur de două tone.
Printre cele mai mari exemplare sunt femelele gestante.
Când sunt gestante au anumite nevoi fiziologice.
Uriaşele femele au nevoie de nutrimente pentru a hrăni
până la 17 pui in utero, fiecare având până la 1,5 m lungime.
Femelele sunt mai înfometate
şi caută hrană în zonele de coastă.
Prin urmărirea activă cu un transmiţător acustic,
Alison are informaţii preţioase
despre mişcările misterioaselor femele, în timp real.
Mai întâi trebuie să marcheze una.
Golful Mossel e un loc important pentru rechinii albi
fiindcă aici se adună prada lor.
Avem o colonie de foci cu 4.000 de otarii brune.
Priviţi ! Acolo e un rechin care atacă o focă !
În stomacul unui rechin alb am găsit cel mai mult
şase otarii brune adulte, nu pui.
Cred că a dat înconjurul insulei şi a înfulecat nenumărate foci.
Nu ştiam că pot mânca atât de mult la o masă.
Oare aceste perioade de hrănire intensă
au legătură cu faptul că femelele se îngraşă înainte să fete ?
Echipa către turnul de control...
Am ajuns la insula Seal.
Vom arunca momeală în apă,
să atragem un rechin alb şi să-l putem marca.
Rechinii albi au cel mai fin simţ olfactiv dintre toţi rechinii...
Când apar femelele de rechin alb, fetele mari, cum le zic eu,
ceilalţi rechini albi pleacă de lângă barcă,
iar femelele mari preiau controlul.
Aceşti prădători supremi se bazează pe arta ambuscadei.
În clipele de dinaintea unui atac,
rechinii albi pot înota cu viteze de peste 6 m/s.
În scurt timp, apare primul rechin.
E o femelă mare.
Iat-o că vine !
Ar putea fi exact ce caută Alison.
Se întoarce la barcă, să mai atace o dată momeala mea.
Alison aşteaptă momentul ideal pentru a lansa dispozitivul.
Uite-o !
Absolut incredibil !
Rechinul a sărit din apă de trei ori la rând,
şi nu am reuşit să-l marcăm.
Rechinul nu stă pe loc cât să fie lansat dispozitivul.
Se întoarce ! Să-i dăm drumul !
Marcarea unui rechin imprevizibil e prea periculoasă
şi pentru Alison, şi pentru rechin.
E mult prea dificil. Aşa e ştiinţa, plină de surprize.
Rechinii albi au personalitate.
Personalitatea animalelor e un domeniu inovator de cercetare.
O echipă de cercetători vrea să înţeleagă mintea rechinului.
Ridicându-se brusc din adâncul Oceanului Indian,
la 960 km de cel mai apropiat uscat,
se află atolul de corali Fuvahmulah.
FUVAHMULAH
Pescarii de aici aruncă sânge şi maţe de peşte în apă de mult.
Fără să vrea, atrag un prădător formidabil la suprafaţă.
Dr Vignaud e expert în comportamentul rechinilor
şi e specializat în personalitatea rechinilor-taur.
Acum se pregăteşte să întâlnească o altă specie la fel de temută,
rechinul-tigru.
Doar aici mă pot apropia mult de rechinul-tigru,
în apă puţin adâncă, foarte aproape de mal,
la doar câţiva metri distanţă.
Thomas vrea să folosească aceste condiţii unice
pentru a evalua personalităţile rechinilor.
Masculii au mai multă energie şi se mişcă mai repede.
Sunt mai slabi şi mai precauţi,
iar femelele sunt încrezătoare, îndrăzneţe şi se apropie mai mult.
Ştiu sigur că rechinii au personalitate,
dar e greu să transpui asta în ştiinţă.
Trebuie făcute măsurători de-a lungul anilor.
Asta e partea grea.
Uite un rechin !
Nu i-am mai văzut aproape de suprafaţă.
Teoria lui Thomas e că fiecare rechin are o personalitate aparte.
Dacă e corectă, ar putea fi un semn de inteligenţă
şi ne-ar putea ajuta să-i înţelegem mai bine.
Cred că vine o furtună puternică.
Sper că vizibilitatea e bună. Altfel, va fi greu să vedem rechinii.
Ar putea fi periculos.
Dacă personalitatea femelelor diferă de a masculilor,
am putea înţelege mai bine profilul unui rechin care atacă ?
George Burgess studiază conflictele dintre oameni şi rechini.
Cele trei specii de rechini periculoşi
sunt rechinul alb, rechinul-taur şi rechinul-tigru.
Aceştia sunt responsabili pentru 80% dintre atacurile fatale
înregistrate în arhiva atacurilor rechinilor.
Pentru a crea profilul unui rechin ucigaş, începi cu mărimea.
Mărimea e cea mai importantă.
Rechinul trebuie să fie mare pentru a provoca răni grave.
În general, femelele tind să crească mai mult decât masculii.
Având superioritate fizică, ar putea femelele să domine
şi să fie mai agresive ca masculii ?
Thomas intenţionează să afle.
Merge spre marginea recifului.
De aici, fundul oceanului coboară până la o adâncime de peste 4.800 m.
Nu văd niciun rechin aici. Vizibilitatea e foarte mică.
Din acest abis vin rechinii.
Rechinii-tigru încep să sosească. Sunt masculi sau femele ?
Femelele pot ajunge la 5,5 m lungime.
Ai văzut asta ?
Având cea mai variată alimentaţie dintre toate speciile de rechin,
rechinul-tigru are reputaţia de a mânca aproape orice.
Iată un mascul. Astea sunt pterigopodiile.
Pterigopodiile sunt organele reproducătoare masculine.
Aceşti masculi au între 2,5 şi 3 m lungime şi sunt sperioşi.
Masculii se împrăştie.
A apărut un rechin mult mai mare.
Uită-te la femela aceasta !
A apărut o femelă lungă de 4 m.
Femela se duce la hrană.
Înghite tot capul de ton dintr-o singură muşcătură.
Această femelă e prima la masă.
Thomas vede deja asemănări
între rechinii-taur pe care-i studiază şi rechinii-tigru de aici.
Cum identificăm personalităţi diferite atât la masculi, cât şi la femele ?
Am avut privilegiul de a petrece 1.000 de ore cu rechinii-taur în Fiji
şi a fost o ocazie de a le descoperi comportamentul şi personalitatea.
Îţi dai seama care e masculul dominant şi care sunt cei de rang inferior.
Femelele dominante de rechin-taur se comportă ca rechinii-tigru.
Ea e Ninja. E printre rechinii-taur preferaţi.
E o femelă impresionantă, foarte inteligentă, agilă şi pricepută.
Femelele masive au o prezenţă deosebită.
Ele erau cele care dominau.
La fel ca femela de rechin-tigru,
femelele ambelor specii pot domina masculii.
El va evalua personalităţile rechinilor şi va crea o bază de date.
Pe o scară numerică, va evalua comportamentul rechinilor-tigru,
catalogându-i de la siguri la potenţial periculoşi pentru oameni.
Eu notez comportamentul observat în diverse situaţii.
Dacă un rechin vine să mănânce un cap de peşte, e una.
Dacă un rechin vine spre mine, un om, e altceva.
Folosind o etogramă, Thomas evaluează personalitatea rechinilor,
dându-le o notă de la unu la zece.
Unu ia un rechin foarte timid, zece, unul foarte îndrăzneţ.
Dacă iau în calcul media,
îmi dau seama cât de îndrăzneţ sau de timid e rechinul.
Apoi pot să-l compar cu ceilalţi.
Acest mascul nu e sigur că se va apropia de mine.
Nota lui e trei.
Această femelă e îndrăzneaţă, îi voi da şapte sau opt.
Din start, femelele au note mai mari decât masculii.
Când stai mult cu aceiaşi rechini,
ajungi să-i cunoşti atât de bine, încât poţi prezice
cum se vor comporta.
Dezvolţi o relaţie specială cu ei. E uimitor.
Evaluarea pe perioade lungi de timp
identifică comportamentul mediu al fiecărui rechin,
relevând personalităţi unice.
Dacă rechinii au personalităţi diferite,
să fie din cauza experienţei, a mediului sau a geneticii ?
-Thomas ! -Eric, mă bucur să te văd.
Lui Thomas i se alătură prof Eric Clua şi asistenta sa, dra Seguigne.
Eric e biolog marin, specializat în ecologia comportamentală a rechinilor
şi în conflictele dintre oameni şi rechini.
Vreau să înţeleg mai bine comportamentul rechinilor.
Teoria lui Eric ar putea explica atacurile asupra oamenilor.
Dacă acceptăm ipoteza că rechinii au personalitate,
înseamnă că fiecare rechin e diferit.
Majoritatea rechinilor nu îndrăznesc să atace oameni,
dar există şi câteva animale disfuncţionale
care vor ataca şi cărora le spunem "indivizi problematici".
Indivizii problematici sunt rechini
care au un comportament aparte.
Unii rechini atacă oamenii mai des decât alţii,
mai ales dacă sunt curioşi şi iscoditori.
99,9% dintre rechini nu vor ataca niciodată un om.
Vor exista totuşi şi indivizi care vor ataca repetat...
Astăzi, pericolul e în valuri. Salvamarii se uită după rechini.
Şi teoria "indivizilor-problemă" a lui Eric vrea să arate
că rechinii au personalităţi distincte,
unii fiind timizi, alţii, îndrăzneţi.
Comportamentul individual e consecvent pe tot parcursul vieţii rechinului.
Mai trebuie să demonstrez că această trăsătură se transmite
de la o generaţie la alta şi că un rechin tânăr îndrăzneţ
are o mamă sau un tată îndrăzneţ.
Eric trebuie să stabilească descendenţa acestor rechini
prin analize genetice, folosind mostre de ADN.
Dacă are succes, ar putea identifica potenţialii indivizi-problemă
dintr-o populaţie.
Încercăm să obţinem ADN de rechin cu instrumente mai puţin invazive.
De obicei, folosim o sondă pentru biopsie,
dar acum încercăm să prelevăm ADN din saliva rechinului.
Eric speră că rechinul va muşca momeala, lăsând o urmă de dinte
din care ar putea fi prelevat ADN-ul rechinului.
Sper ca rechinul să se chinuie să muşte şi să taie capul,
ca să-i putem preleva ADN-ul.
Echipa iese din portul Fuvahmulah, în căutarea rechinilor.
Nu trebuie să meargă prea departe.
Uite un rechin !
E un rechin foarte mare.
Thomas coordonează echipa din barcă,
iar Eric şi Clementine se pregătesc să se apropie de rechin.
Sunteţi gata să întâlniţi rechinii-tigru ? Să mergem !
Eric, mă auzi? Cum merge acolo?
Vizibilitatea e foarte proastă.
E ceva acolo, în depărtare.
Cum e cu rechinii ?
Sunt peste tot.
Ai grijă, Clem ! A fost cât pe ce.
Când s-au adunat rechinii, echipa din barcă a aruncat capul de ton.
E o femelă.
E un rechin mare !
E incredibil !
A muşcat frânghia ! Ai văzut?
Putem preleva o mostră de ADN de acolo.
Chiar şi urmele de material genetic din apă
pe care le-a lăsat rechinul rămân pe frânghie,
oferind ADN valoros cercetătorilor.
Bucata aceea e bună. A fost foarte bine. Uimitor !
Unii rechini au modele clare pe aripioara dorsală,
deci îi putem recunoaşte.
E impresionant şi palpitant să vezi aceste animale mari apărând din senin.
Femelele preiau controlul.
A venit o femelă mare, îndrăzneaţă, care a luat capul de ton.
Apoi a lăsat nişte salivă pe sfoară. E foarte bine. A funcţionat.
Avem poze cu toţi rechinii şi comportamentul lor.
Vom putea face legătura între imagini şi comportament şi ADN.
E foarte interesant.
dacă rechinii au acelaşi comportament
şi acelaşi ADN, vom şti că sunt înrudiţi.
E ceva nou pentru noi.
Putem înţelege mai bine această legătură,
legătura dintre comportament şi genetică.
Pentru a identifica relaţia între genetică şi personalitate,
Eric şi Clementine trebuie să profite de orice ocazie
pentru a colecta mai multe mostre.
La bază, Thomas analizează activitatea de azi,
ca să înţeleagă mai bine personalitatea rechinului-tigru.
Doi rechini atacă hrana, iar acesta se îndepărtează.
-Se dă bătut imediat. -Exact.
Rechinul împinge piatra, o muşcă, să o dea la o parte,
să aibă acces la hrană. Impresionant !
E uimitor !
Îmi place femela aceasta, e blândă. După câteva ore cu ea,
îi simţi personalitatea.
Aceşti rechini au o dinamică grozavă de grup.
Cei mici stau mai departe, dar cei mari domină spaţiul central.
Şi eu m-aş simţi în siguranţă dacă aş fi un rechin de 4 m.
Aşa e ! Şi eu, la fel.
E un loc grozav.
La o singură scufundare, avem mulţi rechini cu personalităţii diferite.
E grozav.
În golful Mossel, Alison încă aşteaptă o ocazie
de a marca o femelă de rechin alb.
-Continuăm ? -Da.
Echipa a plecat spre un loc nou, departe de insula Seal.
Rechinii patrulează reciful aici, mai aproape de ţărm.
Gata, Justin. Am oprit motorul.
Fiind mai puţine foci, e posibil ca rechinii să fie mai puţin agitaţi
şi să fie mai uşor de marcat.
Uite un rechin !
Alison trebuie să acţioneze rapid, şi să fie pe fază.
Tocmai a apărut o femelă mare şi frumoasă de rechin alb.
A venit chiar sub barcă şi ne-a surprins.
Voi încerca să-i pun transmiţătorul lângă aripioară.
Trage-l înapoi.
Se aliniază planetele.
Rechinul trebuie marcat exact,
când are înotătoarea dorsală scoasă din apă.
Hai că vine !
A intrat !
Alison prinde emiţătorul de înotătoarea dorsală a rechinului.
E un mare succes pentru expediţie.
Deşi pare cam invaziv, folosim aceste marcaje
cu care pielea se vindecă foarte repede.
Rănile sunt frecvente la rechini, mai ales la femele,
a căror piele e mult mai groasă ca a masculilor
şi le protejează de muşcăturile masculilor.
Cu urmărirea activă, parcă am fi în mintea rechinului.
Vedem exact ce face rechinul în mod natural.
Suntem în lumea lui.
Echipa trebuie să urmărească semnalul ca să afle unde
şi ce vânează femela de rechin.
Semnalul e foarte slab.
Am sperat că prind semnalul de aici.
Era logic să fi ţâşnit pe ţărm.
Am petrecut atâta timp cu emiţătorul,
dar am fost prea înceţi să-i luăm urma.
Neavând timp de pierdut,
echipa porneşte în căutarea femelei marcate.
Cum prada e abundentă în golf, rechinul poate fi oriunde.
Rechinul alb, care preferă apele mai reci,
vânează mamifere marine, ce ies la suprafaţă să respire.
Ca prădător, momentul perfect pentru vânătoare
e când capul animalului iese din apă.
Mai ales rechinii albi muşcă pentru a investiga prada.
Încearcă să muşte ce e la suprafaţa apei,
să vadă dacă e comestibil sau nu.
Rechinul vede dacă prada se comportă cum trebuie şi are mărimea potrivită.
Identităţile confundate şi muşcăturile de probă pot explica
un număr de atacuri, dar Eric are o altă teorie.
Un rechin-tigru din Papua Noua Guinee
a comis 12 atacuri asupra oamenilor.
DOUĂ ELEVE UCISE
Neştiind sexul animalului, oamenii au zis că e un mascul mare.
În multe cazuri, după un atac, nu se ştie sexul rechinului,
dar cred că, de cele mai multe ori, femelele sunt vinovate de atacuri.
La cât de mare era rechinul, în loc de un mascul mare,
ar fi trebuit să se gândească la o femelă mare.
În 2021, în baza de date au fost raportate 73 de incidente
cu atacuri neprovocate ale rechinilor, ce au provocat foarte multe decese.
Nu avem nicio informaţie
despre sexul rechinilor care au atacat oamenii.
Atacul unui rechin mai mare, care cel mai probabil e o femelă,
va provoca răni mai grave.
Să fie femelele monstruoase mai încrezătoare,
datorită mărimii, şi mai predispuse să atace ?
Echipa speră să colecteze material genetic de la un asemenea rechin.
O femelă curajoasă, de 4 m lungime, muşcă momeala.
E important să obţinem mostre de ADN
şi să ştim cui aparţin şi să facem legătura
dintre personalitatea şi genetica rechinilor.
Rechinii au luat-o razna la mâncat. Pleacă de acolo !
Stai ! Uite un dinte !
Eric a văzut cum femelei i-a căzut un dinte din gură.
Conţine ADN-ul căutat de echipă.
Când eşti înconjurat de rechini, sub apă, e foarte greu
să te asiguri că vezi totul în jur. E imposibil.
Eric şi Clementine trebuie să lucreze împreună,
să se păzească în timp ce caută dintele.
Dacă permiţi unui rechin să intre în grup, ai încurcat-o.
Aceste animale au o forţă uimitoare în maxilar,
de jumătate de tonă pe centimetru pătrat.
Vă puteţi imagina ce pagube pot face aceşti dinţi !
Aş prefera să nu mi se întâmple mie aşa ceva.
E prea periculos.
Eric e hotărât să găsească dintele de rechin-tigru.
Priviţi dintele ăsta ! E perfect !
L-am găsit !
Erau femele mari şi foarte îndrăzneţe.
Un rechin s-a chinuit să ia capul de ton şi i-a căzut un dinte.
Am reuşit să-l recuperez.
E al primei femele mari care a atacat capul de ton.
Dintele va fi trimis la laborator pentru a fi analizat.
Ar putea fi rudă cu rechinul care a muşcat funia ?
Combinând studiul lui Thomas
cu abordarea genetică a lui Eric şi Clementine,
echipa află detalii unice despre rechinii de la Fuvahmulah.
Acest studiu ar putea deţine cheia
identificării corecte a indivizilor-problemă.
Fie că pun probleme sau nu,
când e vorba de găsirea animalului suprem,
teoria lui Alison e simplă: mărimea primează.
Ea crede că există o legătură directă între mărime şi dominaţie.
La rechinii albi am observat că, dacă apare o femelă mare
şi are în jur alţi rechini mici, aceştia se dau la o parte.
E ca şi cum ar fi conştientă de prezenţa şi puterea ei.
Femelele îşi afirmă dominaţia şi e absolut spectaculos.
Aceste femele uriaşe sunt cei mai mari răpitori din ocean.
Oare apără creşa pentru a-şi proteja puii ?
Oare o femelă cu pui e mai agresivă ?
Din câte ştim noi, nu există mamă mai grijulie
decât femela de rechin alb.
Când îşi înţarcă puii, aceştia se descurcă singuri.
Nimeni nu a văzut sau înregistrat rechini albi fătând
sau împerechindu-se, e ca Sfântul graal.
Oare femelele gestante sunt mai agresive ?
Thomas vrea să găsească una, să-i evalueze personalitatea şi să afle.
Vin doi rechini din adâncuri.
Avem unu, doi şi văd că mai vine unul.
Sunt o mulţime de rechini.
Brusc, rechinii se îndepărtează.
Oare i-a speriat ceva ?
Un rechin-tigru de 4 m apare din adâncuri.
E cel mai mare întâlnit de echipă.
Ia te uită !
E o femelă gestantă.
E femela dominantă.
Femelele pot avea peste 30 de pui odată.
Întâlnirea nu durează mult şi, înainte ca Thomas să poată
să-i evalueze personalitatea, femela dispare în abis.
Deşi îndrăzneaţă, această mamă nu pare a fi la fel de vorace.
Se ştie că femelele gestante nu se hrănesc în zona în care fată.
Am văzut de multe ori femele de rechin
care se pregătesc să fete şi ignoră complet oamenii.
Nu am auzit de vreo femelă gestantă care să atace oamenii.
O teorie ar fi aceea că e posibil
ca hormonii din ultimul trimestru al sarcinii
să le inhibe pofta de mâncare, ca să nu-şi mănânce propriii pui.
E posibil ca o femelă de rechin alb, care abia a fătat,
să vâneze şi să fie mai puţin selectivă în privinţa hranei ?
E greu de dovedit, dar teoria merită luată în calcul.
Dacă n-aş mânca în ultimul trimestru al sarcinii
şi aş naşte, aş fi furioasă după aceea
şi sigur aş căuta ceva de mâncare.
Alison continuă să caute rechinul marcat.
E foarte departe, dar încep să-i recepţionez semnalul.
Am găsit-o ! O recepţionez foarte bine.
Vom schimba rapid hidrofoanele.
Încercăm să-i aproximăm locaţia, ca să o putem urmări.
Ştim că e la aproximativ 500 m de barcă.
Alison se mişcă repede pentru a localiza rechinul,
înainte să piardă din nou semnalul.
Da, e aici. E la ora unu.
-Dacă nu plecăm, o vom pierde. -Să mergem !
Echipa e la doar 800 m de ţărm.
Cine ar fi crezut că se va îndepărta atât de mult ?
Îmi place că femelele de rechin sunt imprevizibile.
Nu seamănă una cu alta, aşa că eşti mereu în alertă.
-Acum e acolo. -Bine. Opreşte motorul.
Coordonatele sunt 22 07'5.11''.
E cel mai tare joc de-a v-aţi ascunselea cu un rechin alb.
Alison îşi continuă vânătoarea.
Chiar şi cu emiţător, nu e uşor să găseşti un rechin anume în ocean.
Când vine vorba de atacuri, găsirea făptaşului e foarte dificilă.
Majoritatea rechinilor care muşcă oamenii dispar după atac.
Pericol în valuri.
Nu putem avem încredere în descrierea rechinului
sau a mărimii sale făcută de majoritatea victimelor.
Cunosc doar trei cazuri în care a fost identificat un rechin
care a atacat de mai multe ori într-o perioadă scurtă de timp.
Sunt trei cazuri din 1.000 de atacuri înregistrate.
Eric e pe urmele unui rechin despre care crede că e recidivist.
În decembrie 2020, a avut loc un atac fatal la San Martin.
O lună mai târziu, a avut loc al doilea atac, aproape fatal.
Cele două atacuri au avut loc la doar 85 km unul de altul.
În această zonă nu avuseseră loc atacuri fatale în ultima vreme.
Au legătură cele două incidente ?
Am putut dovedi că a fost un rechin-tigru.
Acum efectuăm analize genetice care să ne permită
să dovedim că e vorba despre acelaşi rechin.
Tehnicile folosite de Eric în Caraibe
ar putea identifica într-o zi eventualii indivizi-problemă.
Întrebarea e de ce ar muşca un rechin un om ?
Totuşi nu e întrebarea corectă. Întrebarea corectă e
"De ce a muşcat acel rechin un om ?".
Cum se deosebeşte acel rechin de ceilalţi ?
Pentru a înţelege, trebuie să analizăm comportamentul rechinilor.
Dominaţia are legătură directă cu mărimea rechinului,
dar şi personalitatea joacă un rol important.
Vrem să identificăm animalele dominante
care îndrăznesc să participe direct la ospăţ. Aveţi grijă !
Pentru a identifica ierarhia din grupul de rechini,
echipa trebuie să preleveze ADN-ul celui mai îndrăzneţ individ,
care e în vârful ierarhiei.
Acest ton cu aripioare galbene are 90 kg şi e un premiu consistent.
Lansez momeala în apă.
Rechinul care vine să ia tonul ar putea domina ierarhia locală.
Echipa nu are mult de aşteptat până apare un concurent.
Ce nebunie ! L-a luat pe tot !
Cred că asta e regina noastră.
E un rechin foarte sigur pe sine.
Uimitor ! A fost o experienţă grozavă !
Vă mulţumesc, dragilor !
Am reuşit. Am găsit regina. A durat, dar am reuşit !
A fost uimitor ! Impresionant !
La început erau vreo zece rechini.
Printre ei erau şi două femele mari.
Apoi, brusc, a apărut o femelă impresionantă, enormă.
Cred că avea cel puţin cinci metri.
Cea de ieri era o prinţesă. Aceasta e adevărata regină a apelor.
Echipa a găsit un rechin dominant,
dar, dacă n-au prelevat material genetic,
mai au multe de aflat despre el.
Toţi rechinii s-au îndepărtat, lăsând regina să vină la momeală.
E e cea care conduce rechinii.
E o femelă uriaşă şi foarte sigură pe sine.
Oare asta îi face pe alţi rechini
să devină potenţiali indivizi-problemă ?
Trebuie să fie îndrăzneţi, dar nu e suficient.
Pentru a mânca un om, comportamentul trebuie întărit pozitiv.
Un rechin mai îndrăzneţ ar putea experimenta
cu o pradă mai mare şi mai riscantă.
Dacă nu e rănit şi se alege cu o masă,
e condiţionat de această experienţă să atace prăzi mai mari.
Dacă animalul nu are o experienţă pozitivă,
dacă e rănit sau speriat, se va gândi înainte să încerce din nou.
Thomas consideră că folosirea acestui principiu
ar putea reduce numărul rechinilor-problemă.
Cu rechinii-taur, folosesc un sunet special
ca să-i sperii, să întăresc negativ un comportament,
să-i învăţ că nu vreau să facă asta.
Am folosit o variantă a efectului Doppler.
Simţi că ceva vine repede după tine, chiar dacă eu nu mă mişc.
Încerc să sperii rechinul.
Nu par să reacţioneze.
Merge la rechinii-taur, dar nu şi la rechinii-tigru.
Am încercat adesea la Fuvahmulah.
Rechinii-tigru şi-au dezvoltat simţul văzului şi mirosului,
aşa că poate nu reacţionează la fel la sunete.
Condiţionarea poate funcţiona ca factor de descurajare,
dar poate că personalitatea rechinilor ar trebui analizată
în conflictele dintre oameni şi rechini.
Nu-mi place conceptul de greşeală de identificare.
Asta înseamnă că orice rechin din lume se poate înşela
şi că toţi rechinii reprezintă un pericol.
Din contră, 99,9% dintre rechini
nu vor fi nicicând un pericol real pentru oameni.
Doar 0,01% pot reprezenta un pericol şi sunt indivizi-problemă.
Dacă rechinii au personalităţi individuale pe care le moştenesc,
e posibil ca asta să schimbe modul de abordare a atacurilor ?
Totuşi, victimele umane atrag după sine sacrificarea rechinilor,
fără niciun fel de discriminare. Dacă reuşim să dovedim
că teoria individului-problemă e adevărată,
înseamnă că nu avem o problemă cu rechinii.
Avem o problemă cu câteva exemplare.
Ce frumoasă e !
Rechinii sunt fiinţe raţionale şi merită respect,
la fel ca orice alt animal.
Au personalităţi complet diferite,
ceea ce mi se pare o trăsătură fascinantă.
Asta arată că gândesc şi poate au şi emoţii.
Rechinii au sentimente ? Îmi imaginez că simt durerea.
Dacă au complexitatea emoţională pe care o avem noi, oamenii,
vorbim de un alt nivel al ştiinţei, dar nu se ştie niciodată.
Vă vine să credeţi ? Ea e ! Priviţi !
E la 1,5 km de locul în care am marcat-o.
E atât de aproape de mal, încât se văd oamenii de pe plajă.
Ca de obicei, animalul ăsta patrulează în recif.
Dacă ar şti ce urmărim la mică distanţă de ţărm !
Asta arată că e posibil să coexistăm.
De fapt, se întâmplă mai des decât credem.
Eric şi Clementine aşteaptă rezultatele analizei genetice,
sperând să demonstreze că personalitatea se moşteneşte
şi să susţină teoria individului-problemă.
Visez să înţeleg mai bine comportamentul rechinilor,
să îmbunătăţesc relaţiile dintre oameni şi aceste animale.
Rechinii nu sunt devoratori de oameni, aşa cum credem.
Noua generaţie de biologi marini trebuie să protejeze rechinii.
După milioane de ani de evoluţie,
femelele au devenit mult mai puternice şi mai rezistente decât masculii.
În lumea rechinilor, femelele conduc, nu masculii.
Au pielea mai groasă şi cresc mai mari decât masculii.
Trăiesc mai mult decât masculii şi îi depăşesc numeric.
Femelele domină peste tot.
La Fuvahmulah am întâlnit cu siguranţă o regină a rechinilor.
Sper că ea şi celelalte regine vor continua
să domine oceanele mult timp de acum încolo.
Trăiască regina !
Traducerea: Florina Angheluţă