O vânătoare la puterea turbo şi o muşcătură puternică...
Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
...sunt superputerile emblematice ale rechinului.
Dar e posibil să măsori această forţă brută în sălbăticie ?
Doi experţi vor să afle...
Toţi muşcă !
...folosind ultima tehnologie...
N-am văzut dronă mai rapidă !
...pe aceste prădătoare de top din ocean.
Dar vor trebui să fie fermi...
Nu face asta.
...şi rapizi
în încercarea de a testa viteza şi forţa muşcăturii rechinilor.
Îmi muşcă înotătoarea !
Da, l-a apucat. E o muşcătură bună.
Vor putea să dezvăluie secretul superputerii rechinilor ?
RECHINI ZBURĂTORI
Expertul în rechini şi operatorul Brocq Maxey şi echipa sa
sunt în Bahamas.
Urmează să facă un experiment inovator.
Având sfaturile cercetătorilor,
vor încerca să demonstreze forţa muşcăturii rechinului în sălbăticie.
Şi nu a oricărui rechin...
...ci a doi dintre cei mai mari şi mai puternici din lume:
rechinul-ciocan...
...şi rechinul-tigru.
Studiind forţa muşcăturii, putem înţelege
de ce rechinii sunt prădătoare dominante de 400.000.000 de ani.
Poţi afla multe despre un rechin doar văzându-i muşcătura...
...cum trăieşte...
...şi cum vânează.
Fiecare specie are o tehnică puţin diferită,
care a evoluat pe măsura prăzii şi a mediului.
Dar mai avem încă mult de învăţat despre forţa din spatele muşcăturii.
Măsurarea forţei muşcăturii voluntare în sălbăticie
e foarte dificilă.
Cunoştinţele noastre provin de la speciile captive
sau de la simulări computerizate.
Dar rezistă aceste rezultate când studiem rechinii în sălbăticie ?
Singura cale de a afla...
...este să ducem ştiinţa forţei muşcăturii din laborator în ocean.
Va fi nevoie de o pricepere pe care o au doar experţii în rechini,
precum Brocq şi echipa sa.
Rechinii au făcut mereu parte din viaţa mea.
Am crescut în Bahamas. Când e vorba de scufundări,
ştiu că sunt mai buni decât mine.
Frica pe care o am duce la înţelegere şi respect.
Brocq şi-a petrecut cariera lucrând la proiecte de cercetare marină,
filmând şi umblând cu rechinii,
abilităţi pe care această misiune le va testa din plin.
Deci cum măsurăm forţa acestor fălci, ca să mai şi trăim şi să o descriem ?
Construieşti jucăria de ros pentru rechini supremă.
Cum aşa ceva nu s-a mai făcut, echipa comandă o piesă specială.
E un instrument suficient de sensibil ca să capteze forţa muşcăturii,
dar suficient de robust ca să nu fie strivit.
Acesta e aparatul de măsurat forţa muşcăturii.
Vrem ca rechinul să-l muşte la mijloc.
La capăt este mecanismul care trimite un semnal la această cutie,
pe care noi citim forţa muşcăturii.
Forţa muşcăturii e măsurată drept greutatea asupra aparatului.
Când rechinul muşcă, valoarea va fi redată în kilograme.
Când apăs, se vede...
Au fost 47,6 kgf.
Asta vrem să facă şi rechinul, ca să putem estima
cine are cea mai puternică muşcătură din zonă.
Pentru ca niciun om sau rechin să păţească ceva,
echipa va trebui să aibă grijă mare.
Chiar şi pentru un expert ca Brocq, nu va fi uşor să obţină rezultate.
Întâi, animalul trebuie să se apropie suficient de mult de tine,
adică de scafandru sau de barcă.
Apoi, rechinul trebuie să muşte într-un loc anume,
ca să poţi obţine date utile.
Înainte să caute rechinii-ciocan şi rechinii-tigru,
Brocq şi instructorul de scufundări Lil vor să-l testeze pe ceva mai mic.
Întâi încercăm să-l folosim la suprafaţă, pe rechinii-galbeni.
Încercăm să-i ademenim, ca să muşte aparatul.
- Toată lumea e gata ? Lil ? - Sunt gata.
Bun ! Toată lumea muşcă !
Aparatul este echipat cu mânere,
pentru ca Brocq să-şi ferească mâinile de gurile flămânde.
Deşi mai mici, aceşti rechini-galbeni au suficienţi dinţi.
Muşcă. Înfiorător.
Da !
L-a apucat ! Bună muşcătură !
- Cât avem, Lil ? - Indică 76.
Arată bine.
Succes ! Au înregistrat prima valoare a forţei muşcăturii.
La 76 kgf, rezultatul se potriveşte cu estimările din laborator.
Dar tot e o valoare surprinzător de mică pentru un prădător de top.
Abia dacă atinge forţa muşcăturii unui ciobănesc german, de 77 kgf.
Dar asta a fost doar încălzirea.
Următorul rechin pe care speră să-l testeze
va fi o provocare mult mai mare.
Ce-i va face perechea asta de fălci aparatului de măsurare ?
Rechinii-ciocan vânează de obicei pe fundul oceanului...
...unde caută pisici-de-mare şi calamari.
Au gurile mult mai mici decât alţi rechini.
Le va afecta acest lucru muşcătura ?
Suntem în Bimini, Bahamas. Probabil e cel mai bun loc din lume
în care să faci scufundări cu rechinii-ciocan.
Vom încerca să ademenim un rechin-ciocan, ca să muşte.
Nu s-a mai încercat aşa ceva.
Am putea da greş. Au gura puţin dedesubt,
deci va fi cam dificil să poziţionăm aparatul
astfel încât să muşte.
Brocq coboară pe fundul oceanului, unde vânează rechinii-ciocan.
Rechinii-doică adulmecă rapid momeala, dar Brocq nu a venit aici pentru ei.
El a venit...
...pentru acesta.
Uite că vine !
E cât un autobuz. Deci are o muşcătură puternică.
Îi dau vreo doi peşti, ca să se obişnuiască cu noi.
Ghidând cu atenţie rechinul de bot,
Brocq îi controlează parţial mişcările.
Superb rechin ! Cât de mare e !
Doar cei cu experienţă cu rechinii, precum Brocq, pot să încerce asta.
S-a scufundat în aceste ape aproape două decenii,
deci cunoaşte rechinii şi ştie să le citească dispoziţia.
Pare gata de treabă.
I-a plăcut peştele, dar ce părere va avea de aparatul de măsurare ?
Vine.
Fiţi gata.
Nu. N-am avut noroc.
Mă pregătesc de muşcătură. Fiţi gata.
N-a muşcat aparatul. A luat doar o bucată de momeală.
BROCQ-RECHIN-CIOCAN: 0-1
Fii gata, Lil. Vine. Arată bine.
Brocq se luptă să introducă aparatul în gura rechinului.
Rechinul e foarte conştient de bucata uriaşă de metal
pe care vrea să-l facă să o muşte.
Fii gata.
Şi-a folosit puţin dinţii ca să ia doar ce avea nevoie.
Nu vrea să muşte.
Rechinul-ciocan ia momeala fără să muşte aparatul.
BROCQ-RECHIN-CIOCAN: 0-2
Urc.
Nu e uşor.
Cred că ştiam că va fi greu.
Femela mare de rechin-ciocan l-a păcălit pe Brocq.
E lacomă, dar, imediat ce-i întinzi aparatul,
devine mai isteaţă decât mine.
S-a apropiat multişor, chiar până la aparat.
Parcă îşi folosea vârful dinţilor ca să scoată momeala.
Nu a vrut să muşte zdravăn.
Mai încercăm.
Expertul în rechin Brocq Maxey studiază forţa muşcăturii rechinului
folosind o jucărie de ros pe măsura rechinului,
extrăgând rezultatele direct din fălcile
unuia dintre cei mai mari rechini din Bahamas...
...rechinul-ciocan.
Bun. Fiţi gata.
Nu a fost uşor, dar Brocq speră că perseverenţa va da roade.
Bun. Se întoarce.
A muşcat.
- Cât ai, Lil ? - La ultima arată 47,5.
E mai mult o ciugulitură decât o muşcătură.
Rechinii au păcălit sistemul: iau momeala fără să muşte.
Se întoarce. O să muşte.
Da, a muşcat. A fost o muşcătură puternică. Cât arată ?
Avem o valoare foarte mare: 229.
Succes !
Prima înregistrare a muşcăturii unui rechin-ciocan în libertate.
E foarte bine.
Acest rechin-ciocan de 3,35 m a muşcat cu aproape 230 kgf.
Pentru prada sa,
e ca şi cum ar fi strivită sub greutatea a doi jucători din NFL.
Totuşi acest rezultat nu e cel mai bun în comparaţie cu al altor prădătoare.
Cea mai puternică muşcătură din regnul animal
aparţine crocodilului-de-apă-sărată.
Hipopotamii sunt şi ei în liga mare.
În comparaţie cu alte grupe de animale,
rechinii nu muşcă foarte tare.
Dacă analizăm muşcătura în kilograme-forţă,
rechinii au o muşcătură relativ slabă faţă de alte prădătoare mari.
Cum se face atunci că rechinii, prădătoare de vârf,
cu o pereche de fălci rău-famate, nu sunt printre jucătorii de top ?
Credem că rechinii nu au o muşcătură foarte puternică
din cauza formei dinţilor.
Rechinii fac ceva ce puţine animale pot.
Rechinii au foarte mulţi dinţi.
Orice rechin are câteva sute de dinţi în gură, în orice moment al vieţii,
care se deplasează înainte în permanenţă
şi înlocuiesc dinţii din faţă care cad.
Gura unui rechin e ca o bandă rulantă de dinţi.
Orice rechin are mii de dinţi de-a lungul vieţii sale.
Înnoindu-şi permanent dinţii, nu au timp să se tocească.
Fiecare dinte e ascuţit ca lama.
Şi, cu cât mai ascuţită e lama, cu atât mai mic e efortul de a tăia.
Având o forţă de 229 kg în spatele dinţilor săi ca nişte pumnale,
acest rechin-ciocan, precum mulţi alţi rechini,
are suficientă forţă ca să vâneze pisici-de-mare şi calamari.
Dar misiunea echipei nu s-a încheiat.
Acum vor să compare acest rezultat
cu alt jucător de categorie grea din Bahamas...
...cu o pradă mult mai dură de înghiţit:
o vieţuitoare marină blindată uriaşă.
În timp ce Brocq şi echipa se pregătesc
pentru următoarea etapă...
...în largul coastei San Diego, California,
altă superputere a rechinilor urmează să fie testată...
...în sălbăticie: viteza.
Mako sunt consideraţi cei mai rapizi rechini din lume.
Se estimează că au o viteză maximă între 50 şi 110 km/h.
Dar, până acum, nimeni nu a reuşit să o măsoare clar.
La fel ca forţa muşcăturii,
statisticile privind viteza ne ajută mult să înţelegem rechinii.
Ar putea explica de ce viteza i-a ajutat pe rechini
să rămână la capătul superior al oricărui lanţ trofic din ocean.
Aşadar, astăzi, operatorul specializat în rechini Andy Casagrande
acceptă provocarea testului de viteză mako.
Cu cel mai rapid rechin din lume, trebuie să fii în formă şi pregătit.
Având o experienţă de decenii în filmarea rechinilor,
Andy speră să reuşească acolo unde toţi ceilalţi au dat greş.
Dar să ţină pasul cu un mako la viteză maximă
înseamnă că va fi testat din plin.
Aceasta este ştiinţă pe mare şi în viteză.
Într-acolo ne îndreptăm ?
Andy are nevoie de cât mai mult ajutor.
De aceea, a făcut echipă cu un căpitan de vas local, Mark Martin.
Am găsit un loc bun. Sunt multe păsări, e plin de viaţă.
- Ar trebui să fie rechini. - Da.
- Cât de rapid înoată un mako ? - Nu ştiu.
- Ghiceşte. - Aş spune că peste 65 km/h.
Par a fi basme.
Unii spun că au văzut mako înotând cu 110 km/h,
dar nimeni nu i-a cronometrat.
Andy speră să schimbe acest lucru.
Cunoaşte rechinii mako mai bine decât majoritatea.
Speră ca acesta să fie un avantaj.
Fii atent ! Avem un mako chiar aici. Pare foarte curios.
A venit la înotătoarele mele.
Da, îmi muşcă înotătoarele !
Cred că încă mai e bună.
Mako sunt din aceeaşi familie cu rechinii-albi
şi au aceeaşi atitudine semeaţă.
Au practic o avalanşă de lame, care este gura lor.
Dacă faci o greşeală, poţi să ai o zi foarte proastă.
Andy va înfrunta un rechin cu tupeu şi viteză.
Mako sunt făcuţi pentru o viaţă riscantă.
Datorită cozii, pot să accelereze mult.
Corpul în formă de torpilă reduce rezistenţa apei.
Înotătoarele rigide au rol de stabilizator.
Până şi solzii lor au muchii care sporesc viteza,
reducând rezistenţa şi maximizând viteza.
Dar, deşi rechinii mako au un avantaj,
toţi rechinii se bucură de superputerea vitezei.
Viteza îi poate salva de la moarte pe rechini.
E o trăsătură importantă.
Determină dacă eşti în stare să scapi de un prădător,
să găseşti prada necesară pentru hrană şi supravieţuire.
Rechinii sunt rapizi
pentru că supravieţuirea lor depinde de asta.
Dar cum va ţine Andy pasul cu cel mai rapid dintre rechini ?
Va fi greu, dar am câţiva aşi în mânecă.
Ce se întâmplă când unul dintre cei mai experţi operatori din lume
încearcă să se întreacă cu cel mai rapid rechin ?
Andy Casagrande vrea să măsoare viteza maximă a unui mako
ducând întrecerea în văzduh.
Drona e ideală pentru a măsura viteza. Dacă ajunge deasupra unui mako,
îi putem corela viteza cu cea a dronei.
Monitorul lui Andy îi spune exact cât de rapid zboară drona.
Cât timp ţine urma rechinului mako şi rămâne în acest pătrat,
va şti că viteza dronei este egală cu viteza rechinului.
Ca să stimuleze rechinul să apese pe acceleraţie,
folosesc o momeală care seamănă cu un peşte.
Tu trebuie să o conduci cât mai rapid.
Trei, doi, unu, du-te !
Să lansăm ţinta vizuală !
Planul pare simplu, dar nu toţi sunt convinşi că va merge.
E foarte dificil să urmăreşti un mako cu o dronă.
Trebuie să poţi ţine acel rechin foarte rapid şi eficient
în câmpul vizual al camerei de pe dronă.
Deci e o provocare foarte dificilă în sine.
Mako înoată foarte rapid,
aşa că probabil vor ieşi din raza ta vizuală într-o secundă.
La fel ca toţi sprinterii, om sau animal,
se crede că mako ating viteza maximă doar în izbucniri scurte şi intense.
Aşadar, aceşti rechini sunt o ţintă foarte evazivă.
Pot să-şi schimbe viteza şi direcţia în orice clipă.
Mako !
E un rechin mare. Vine.
Să-l tragem la barcă.
Vine în forţă. Fii atent !
E prea rapid. Tot iese din cadru.
Gata, se întoarce.
Vine încoace.
Mă lupt să nu-l pierd.
Aoleu !
Pentru un rezultat clar, Andy trebuie să ţină rechinul în pătrat
suficient de mult timp cât să-i înregistreze viteza.
E o sarcină dificilă, chiar şi pentru un pilot expert în drone ca Andy.
Bun. Să vedem.
Rechinul vine până la barcă !
A ţâşnit din cadru. Nu pot ţine pasul cu el.
Devine limpede de ce nu s-a mai încercat aşa ceva.
Sunt chiar deasupra.
Rechinul e în avantaj.
El stabileşte ritmul şi direcţia cursei.
ANDY-RECHIN MAKO: 0-1
Nu merge. Nu pot să manevrez drona.
Nu pot ţine pasul cu el.
Mako se ridică la înălţimea reputaţiei sale.
Dar cercetătorii cred că au un motiv foarte bun pentru viteză.
Mako mănâncă pradă precum tonul.
Tonul e printre cei mai rapizi peşti din ocean
şi forma cozii tonului e similară cu cea a rechinului mako.
Forma cozii rechinului mako a evoluat
încât să fie la fel de rapid şi eficient ca prada sa.
Când hrana ta e rapidă, trebuie să fii şi mai rapid.
Cercetătorii ştiu că tonul înoată şi cu 70 km/h...
...sugerând că mako e capabil de viteze şi mai mari,
poate de chiar 80 km/h,
o viteză care, în aceste condiţii de vânt din larg,
ar putea fi prea mult pentru drona lui Andy.
E timpul pentru întăriri şi o doză în plus de adrenalină.
Se alătură echipei Jeff Russell şi drona sa de curse.
- 99, 101 ! - Mamă !
O să fie distractiv.
N-am văzut dronă mai rapidă. E incredibil !
Drona nu e doar rapidă. E şi agilă.
E posibil să aibă viteza şi mişcările necesare pentru a ţine pasul cu mako.
E incredibil ! Cât de rapidă e ?
Ajunge la 130 km/h în mai puţin de o secundă.
- Pe bune ? - Da.
De unde ştii ce viteză are când zboară ?
În ochelari primesc informaţiile, care-mi spun exact ce viteză are,
datorită acestui mic GPS.
De tine depinde, amice.
Bun. Suntem gata. Trei, doi, unu, du-te !
Fii atent ! Uite cum zboară răsturnată !
Aceasta este Formula 1 a lumii dronelor.
E nemaipomenit.
Dar cum va face faţă Formulei 1 din lumea rechinilor ?
Vezi ceva, Mark ?
Vine unul. E la 200 m. Pregăteşte-te.
- Bun. Avem un rechin. - Ce e ? E un mako ?
Da. E în vizor.
Se pare că vine spre cablu.
Poate drona să se poziţioneze suficient de rapid ?
Deşi e rapidă şi agilă, are un preţ de plătit.
Dronele de curse nu sunt făcute să fie stabile
şi cu siguranţă nu să urmărească un rechin mako.
E dificil să o ghidez şi să fiu atent şi la rechin totodată.
Apoi, deodată...
DRONĂ DE CURSE-MAKO: 0-1
Să se fi încheiat cursa ?
Operatorul de film Andy Casagrande
a ajuns într-un impas în testarea vitezei rechinului mako.
Trebuie să mai încercăm.
Nu degeaba n-a mai făcut nimeni asta.
E aproape imposibil. Aproape.
S-a dovedit imposibil să ţii pasul cu un mako din aer...
...aşa că Andy are un plan nou.
E timpul pentru o scurtă lecţie de fizică.
Dacă nu poţi măsura viteza, o poţi calcula împărţind distanţa la timp.
Ideea e următoarea. Practic, am făcut o ruletă,
împărţită în intervale de 30 cm.
O las liberă în spate şi aşa măsurăm distanţa.
Curentul va întinde ruleta plutitoare de 45 m.
Astfel, Andy va putea măsura distanţa pe care înoată rechinul.
Dar tot trebuie să înregistreze cât îi ia să parcurgă acea distanţă.
Pentru asta, va folosi ceasul intern al dronei
pentru a filma şi cronometra simultan rechinul înotând de-a lungul ruletei.
Pista de alergare e gata. Mai trebuie doar să alerge mako pe ea.
Andy vrea să folosească altă dronă, care să tragă o momeală pe traseu.
Sună complicat ? Aşa şi este.
- Ce crezi ? - Îmi place.
E un plan cam dement, dar nu văd de ce să nu meargă.
Nimeni nu a reuşit să înregistreze viteza maximă a unui mako.
Dar nimeni nu a creat o pistă de curse specială pentru mako.
Să fie geniu sau nebunie ?
Andy e pe cale să afle.
- Andy, acum e acum. - Ce ? A apărut unul ?
- E chiar în faţa balizei. - Da.
E clar un mako.
- Cât de mare ? - Nu-mi dau seama.
Bine. Pornesc drona.
- Vine ? Nu şi-a pierdut interesul ? - Nu.
- Bine. Suntem gata. - Gata.
Trei, doi, unu, activez. Unu, doi, trei, decolează.
Îl mai vezi ?
Da. Du-te înapoi la baliză şi aşteaptă-l să vină acolo.
Am ajuns la baliză. Sunt gata.
Când ajungi, coboară cu drona şi fă o tură de traseu.
Pleacă de la baliză. Porneşte...
- Vine ! - Hai, du-te.
- Îi place. Nu te opri. E în spate. - Da.
Stai pe traseu.
Rechinul trebuie să fie suficient de flămând ca să alerge în cursă.
Caută.
Doar să-şi ia elan.
Hai, hai... S-a retras.
- Resetez. - Bine. Întorc.
Un start fals, dar Andy e gata să reia acţiunea.
- Bun. O iau de la capăt. - Bine.
Cobor drona.
Văd rechinul.
Vine spre barcă acum.
Dă drumul la cablu.
- Vine. - Da, îi place. L-a văzut.
Cursa a început.
Îl văd !
Într-un elan rapid, mako trece înot pe lângă ruletă.
Dar a fost suficient ca să se înregistreze viteza ?
Urmează ora de fizică.
Datorită ruletei plutitoare, ştim că mako a înotat
pe o distanţă totală de 22 m sau 0,016 km.
Cronometrul camerei arată că a avut nevoie de 2 s pentru asta.
Cu ajutorul formulei "viteza e egală cu distanţa împărţită la timp",
rezultă aproape 40 km/h...
...de aproape cinci ori mai mult decât recordul lui Michael Phelps.
Da !
Dar încă nu te bucura, Andy.
La 40 km/h,
acest mako n-ar prinde un ton care înoată cu 70 km/h.
Nu se poate ca acest rezultat să fie tot ce poate da el mai mult.
Momeala lui Andy n-a fost suficientă ca să-i aţâţe apetitul
şi să obţină acea viteză maximă folosită de mako în urmărirea prăzii.
Acum avem tehnica. Am putea reveni la anul, ca să încercăm din nou.
Până atunci, viteza maximă a rechinului mako rămâne necunoscută.
Acum el a câştigat cursa.
Încercarea de a dezvălui ştiinţa din spatele superputerii
e plină de provocări...
...după cum va descoperi şi Brocq în Bahamas,
într-un test al forţei muşcăturii care-i va solicita toată priceperea.
Rechinii-tigru sunt non-stop aici. E o bandă rulantă de tigri.
Rechinii-tigru sunt printre cele mai mari prădătoare din lume.
Se hrănesc cu un meniu extins...
...balene, păsări, chiar şi alţi rechini.
Dar o delicatesă necesită mai mult efort decât altele...
...ţestoasele.
De câtă forţă ai nevoie în fălci ca să le străpungi carapacea dură ?
Aici, în Bahamas, Brocq şi echipa urmează să afle.
Înfruntarea fălcilor unui rechin-tigru e doar pentru profesionişti.
Brocq se scufundă cu aceşti rechini de aproape două decenii.
Ştie că cel mai bine ca să rămâi în siguranţă e să nu te grăbeşti.
La prima scufundare nu luăm aparatul de măsurare.
Doar vedem ce rechini sunt,
ne întoarcem şi mai luăm nişte echipament de siguranţă
şi aparatul de măsurat forţa muşcăturii.
Ce-ar putea să meargă prost ?
Această zonă e cunoscută drept Plaja Tigrilor
şi, în scurt timp, se ridică la înălţimea numelui său.
Aceşti rechini-tigru sunt obişnuiţi să interacţioneze cu scafandri.
Nu sunt timizi. Brocq va trebui să se ţină pe poziţie.
Doi rechini-tigru vin spre mine.
Rechinii ştiu unde e ţinută hrana.
O gustărică pentru fata mea.
Nu durează mult până când alţi rechini adulmecă prânzul gratuit...
...şi nimeni nu stă la rând.
Nici nu mă lasă să mă pregătesc.
Cât de mare e !
Mănâncă tamburul.
Dacă o scenă ar avea nevoie de avertismentul "Nu încercaţi acasă",
aceasta este.
Brocq gestionează situaţia ghidând rechinii departe de momeală,
ca să-i ajute să se liniştească.
Dar nu e experimentul simplu la care spera Brocq.
Tocmai a sosit alt rechin.
Sunt trei rechini pe tambur acum.
Rechinii sunt non-stop aici. E o bandă rulantă de rechini.
Dacă sunt mai mulţi rechini,
sporeşte şi competiţia pentru atenţia lui Brocq.
Patru rechini chiar aici.
Un rechin-tigru după altul.
Nu le place să aştepte.
De multe ori vin patru odată
şi n-ai destule braţe ca să-i ţii pe toţi la distanţă.
Brocq are alături o echipă subacvatică pentru siguranţă,
dar, cu atâţia rechini în jur, e dificil să-ţi păstrezi controlul.
E cam haos aici jos.
Ar trebui să ne deplasăm.
Ducând hrana într-o zonă mai deschisă,
are mai mult timp să vadă de unde vin rechinii şi să reacţioneze.
Avem câţiva rechini-tigru, care se hrănesc.
Eu zic să testăm aparatul.
Bine. Mulţumesc.
Dacă aceşti rechini pot străpunge carapacea unei ţestoase,
ce va păţi aparatul de măsurare ?
Bun. Încerc să le dau aparatul de măsurare. Se apropie.
Fiţi pe recepţie.
Recepţionat, Brocq.
N-a muşcat. Doar l-a molfăit puţin.
Indică ceva ?
Nu, Brocq. Nu a înregistrat nimic.
Să vedem acum. Vine. Fii pe fază.
N-a mers.
Mai am aer pentru o încercare.
Acum încerc din nou.
Se întoarce. Vine spre mine. Fii gata.
Muşcă.
Pare promiţător, până când intervine un rechin-galben.
Un rechin-galben a secţionat cablul.
În Bahamas, aparatul de măsurare e stricat
înainte să înregistreze ceva.
Un rechin-galben a luat cablul în gură şi e secţionat.
E un pas înapoi, dar operatorul şi expertul în rechini Brocq
crede că firele pot fi reconectate.
După cum vedeţi, l-am reparat.
A venit un rechin-galben.
Cablul s-a agăţat de unul dintre dinţii lui mici
şi a fost tăiat în două.
Ne întoarcem şi încercăm din nou să-i măsurăm forţa muşcăturii.
Încă nu au reuşit să înregistreze forţa primei muşcături
de la unul dintre rechinii-tigru uriaşi.
Vor rezista firele peticite până când unul va muşca ?
Sunt trei rechini-tigru aici.
Vine un rechin.
Muşcă.
Ce valoare ai ? A muşcat cu putere.
Recepţionat. Brocq, avem 204. A fost o muşcătură incredibilă !
Nu e o primă muşcătură rea,
dar Brocq crede că aceşti vânători de ţestoase pot mai mult,
aşa că insistă.
Dar, cu un cablu slăbit,
trebuie să aibă mare grijă ca rechinii să nu-l agaţe.
Iar aceştia vin unul după altul.
Vin pe bandă rulantă. Avem patru sau cinci acum.
Sunt nişte mame foarte mari.
Vin doi.
Bun. Fiţi pe fază. E timpul să muşte.
A muşcat bine.
Asta da muşcătură ! Una, două sute... 235,8, 249.
Tare !
Pentru orice are ghinionul să ajungă între aceste fălci,
e ca şi cum ar fi strivit sub greutatea unei motociclete.
Fii gata, Lil.
Uite că vine. Sunt mari fetele astea.
A muşcat bine.
A fost o muşcătură zdravănă.
Ai înregistrat ceva ?
Avem o valoare de peste 270.
O muşcătură similară cu a fi strivit de un dozator.
E cea mai mare valoare de până acum.
E în formă şi pune ochii pe cel mai mare rechin din grup.
E un monstru. Se apropie să muşte.
O muşcătură puternică.
Aţi înregistrat ?
Brocq, avem o valoare de 392 la ultima muşcătură.
BROCQ-RECHIN-TIGRU: 1-0
Acest rechin-tigru de 2,7 m a muşcat cu o forţă de 392 kg,
cât greutatea unui pian cu coadă.
E prima înregistrare a muşcăturii unui rechin-tigru în libertate,
o realizare extraordinară.
Mai bine nu se poate.
Dar rezultatele echipei au ceva surprinzător.
Rechinul-ciocan testat măsura 3,35 m...
...şi a avut o muşcătură de 229 kgf.
Rechinul-tigru avea 2,7 m în lungime.
Dar, la 392 kgf,
muşcătura sa e cu 70% mai puternică decât cea a rechinului-ciocan,
deşi e cu 0,6 m mai scurt.
Cum se explică o astfel de diferenţă în forţa muşcăturii ?
Cercetătorii cred că forţa fălcilor nu ţine doar de dimensiuni.
Deşi e clar că rechinii mari au o forţă mare,
forţa muşcăturii depinde de alţi factori.
Unul dintre ei este alimentaţia.
Rechinii-tigru se hrănesc cu ţestoase.
Pentru asta e nevoie de forţă brută şi o tehnică de ucigaş.
Rechinii-tigru sunt un bun exemplu
al modului în care intervin anatomia şi comportamentul.
Aceşti rechini au fălcile mai late
şi dinţi ca nişte gheare, care cuprind carapacea ţestoasei...
...dar şi-au dezvoltat şi o tehnică prin care o străpung.
Rechinii-tigru îşi scutură capul înainte şi înapoi,
de la stânga la dreapta, folosindu-şi dinţii ca un fierăstrău.
Cina e câştigată cu efort de aceşti rechini.
Rechinii-ciocan au o abordare mai simplă: apucă şi pleacă.
Această strategie rapidă necesită mult mai puţină forţă...
...şi un set de fălci mai mici.
Acest comportament ar putea explica de ce rechinul-tigru mai mic
a avut o muşcătură mai puternică decât rechinul-ciocan mai mare.
Studierea forţei muşcăturii e un mod util de a înţelege relaţia
dintre constituţia acestor animale şi comportamentul lor.
Aceste relaţii evoluează de-a lungul unor perioade enorme.
Forţa muşcăturii explică
de ce rechinii sunt prădătoare dominante de atâta vreme.
Forţa muşcăturii şi viteza
sunt abilităţile care au ajutat rechinii să domine oceanele
şi, punându-le la încercare,
cercetătorii descoperă că cea mai mare superputere
ar putea fi adaptabilitatea,
abilitatea evolutivă de supravieţuire supremă.
Traducerea: Ioana Avădănei