Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-KOMEDIASPESIAALI
On ilo ja kunnia olla täällä tänään -
Official YIFY movies site: YTS.MX
esittelemässä yksi parhaista ystävistäni ja lempikoomikoistani koko maailmassa:
Sheng Wang!
Hän oli Ali Wong.
Kiitoksia.
Olen innoissani ja kiitollinen, kun saan olla täällä.
Kun tulee ikää, sitä tekee monia asioita ensi kertaa elämässään.
Sellaista varttuminen on.
Joskus tulee tehtyä asioita, joita ei uskonut tekevänsä.
Ostin hiljattain housut Costcosta.
Se on iso juttu. Elämässä alkaa uusi vaihe.
Kun ostat housut Costcosta, et välitä enää mistään.
Silloin päästämme irti egostamme ja aloitamme henkisen matkan.
Eikö niin?
Ihmiset sanovat, etteivät he muka välitä siitä, mitä muut ajattelevat.
Se on vain sanahelinää.
Kunnes tuet sanojasi hankkimalla housut Costcosta.
Sillä tavalla ilmoitat, ettet oikeasti välitä mistään.
"Hän halusi Kirkland-housut."
Älkää pelleilkö heidän kanssaan.
Kun näet jonkun Kirkland-housuissa, tiedät kaksi asiaa.
Ensiksi, he tekevät kaikkensa selviytyäkseen.
Toiseksi, he eivät pelkää enää kuolemaa.
Koska Costco opettaa, miten päästää irti.
Ennen kuin menen kauppaan, meditoin ja tsemppaan itseäni hetken autossa.
Olen menossa vihamieliseen ympäristöön.
Tiedän, että edessä on epäoikeudenmukaisuutta.
Siellä tapahtuu kauhistuttavia asioita.
Puhu, kun voit, ja hyväksy asiat, joita et voi muuttaa. Tule Costcoon.
Jos en löydä pysäköintipaikkaa alle kahdeksassa minuutissa, lähden pois.
Antaa olla. Ei se mitään. Tänään ei ole se päivä.
En mene väkisin Costcoon. Kunnioitan sitä kuin merta.
En voi vaikuttaa siihen. Se on kuin kuu ja vuorovesi.
Costco on meitä kaikkia suurempi.
Moni asia muuttuu. En tiedä, milloin näin kävi.
Sain äskettäin tietää, että suosikkisuklaapatukkani -
on nyt Mounds.
Yllättävää, eikö? Koska me kaikki tiedämme,
että se on kamalan makuinen.
Ällöttävä.
Jos ette tiedä, niin Mounds on kuin Almond Joy,
mutta ilman manteleita.
Ja iloa.
Kookosta kyllä piisaa.
Siinä patukassa on kuitua.
Ehkä jopa prebiootteja.
Mounds on huono nimi.
En ymmärrä. Sisartuote on Almond Joy.
Nimessä on tärkeä ainesosa ja positiivinen tunne.
Nimi ei ole huono. Sitä on mietitty.
Ketkä hyväksyivät "Moundsin"?
Näkivätkö he koskaan tuotetta?
Se on ruskea ja paksu.
Mounds on hyvä nimi, jos ainoa vaihtoehto sille oli Läjä.
Syön Moundsin oudosti. Kehitin oman rituaalini.
Avaan patukan ja kaadan oheen manteleita.
Ostin ne erikseen.
Sitten rakennan oman Joyn.
Työnnän Moundsiin manteleita. Enemmän kuin Almond Joyssa on.
Teen patukasta oikein rapsakan.
Sitten syön sitä kuin koiran lääkettä.
Olen onnellinen.
On asioita, joita olettaa aina tekevänsä, mutta sitten niin ei tapahdukaan.
Opin sen juuri. Viime aikoihin asti luulin, että omistaisin vielä talon.
Ehkä jopa kiinteistöt molemmilla rannikoilla.
Nyt tuumin, että olisi tosi kiva, jos minulla olisi syvempi tiskiallas.
Haluan sellaisen. Kävin kaverini luona. "Hitto, onpa tilava allas!
Tosi tilava. Elät hyvää elämää. Onneksi olkoon.
Kun peset uunipeltiä, niin et koskaan valuta vahingossa vettä pöytätasolle."
Ette tiedä, miten elän. Olemme erilaisia.
On uskomatonta, kuinka paljon vettä uunipelliltä tulee.
Se on hurjaa ja yllättää aina.
Se on kuin optinen harha. Ohutta peltiä ei tunnista uhaksi.
Väsyneenä sitä voi käsitellä huolimattomasti.
Ja yhtäkkiä vitamiinini kelluvat laguunissa.
Jos kotona syttyy tulipalo, ota ämpärin sijaan uunipelti.
Olen miettinyt, kuinka kävin nuorempana kirjakaupassa ihmettelemässä.
Kävelin lapsena kirjakauppaan ja katselin niitä kaikkia asioita, jotka oppisin.
Aikuisena kävelen kirjakauppaan ja näen asiat, joita en tule koskaan tietämään.
On rankkaa nähdä välinpitämättömyytensä aakkosjärjestyksessä.
En pidä siitä.
Selaan henkilökunnan suosituksia.
Kaikki asiat, joita en tiedä, ovat Brianin suosikkeja.
On hämmentävää olla kaiken sen tiedon ympäröimänä.
Näet sen, muttet voi saada sitä.
Se vain kiusaa sinua, kuin viisauden strippiklubi.
Yritän lukea vähän joka ilta ja ottaa sen tavaksi.
Ainoa ongelma on, että nukahdan liian pian.
Kirjat ovat vahvempia kuin melatoniini.
Hanki vain kirja. Se on noin 50 milligrammaa per sivu.
Se on luonnollista ja nopeavaikutteista. Sivuvaikutuksiin kuuluu oppiminen.
Nukut helposti kahdeksan tuntia. Laita kirja yöpöydälle.
Kun heräät yöllä ja näet kirjan, jatkat uniasi.
"Ei kiitos. Nyt nukutaan."
Olen lukenut kirjaa muutaman viikon. Olen yhä esipuheessa.
En ole vielä edes kirjan puolella. Sivunumerot eivät ole vielä alkaneet.
Otan aina kirjan mukaan, kun lähden kiertueelle.
Otan kirjan aina myös rannalle ja retkelle.
En vain lue sitä.
En ole kovin lukenut, mutta kirjani ovat matkustaneet paljon.
Kirjoillani on hyvät oltavat. Näytän niille maailmaa.
Minun on hallittava ajankäyttöäni paremmin.
En tiedä, kuinka monta vuotta olen vielä tässä maailmassa,
mutta nykyisellä lukutahdilla minulla on vielä noin kahdeksan kirjaa jäljellä.
Minun on valittava viisaasti.
Sain sähköpostin The New York Timesilta. "73 kirjaa kesälukemiseksi."
He eivät tunne minua lainkaan.
Peruin tilauksen.
"73 kirjaa.
Tänä kesänä luen yhden kirjan.
Tai tämän sähköpostiviestin."
Latausnopeuteni on liian hidas.
Luen liian hitaasti. Kunpa se toimisi piuhalla.
Kuten The Matrixissa. Kytkettäisiin vain piuha niskaan.
Seitsemän tapaa olla tehokas.
Olen vitkuttelija, mikä on huono juttu. Se on ongelma.
En ole kirjoittanut tätä vitsiäkään vielä loppuun.
Tilanne on vakava. Olen huolissani, että loppuelämän toivelistani -
on vain läjä hoitamatta jääneitä asioita.
Jos lääkäri sanoisi, että elän enää pari kuukautta,
minulle tulisi kiire kehystää valokuvat.
Kodissani on paljaat seinät kuin olisin salamurhaaja.
Yhden asian eteen olen tehnyt töitä jo kauan. Olen halunnut hyvän ryhdin.
Se on vaikeaa. En tiedä, onnistunko. Olen kulkenut kumarassa koko ikäni,
koska olen tosi nöyrä.
Olen hyvä jätkä.
Minusta se on oletusarvo.
Kun joku seisoo suorassa, se ei ole minusta luonnollista.
Tuntuu, että hän tekee sen tahallaan. "Ryppyiletkö minulle?
Minäkin voin teeskennellä, että uskon itseeni."
Kumara asento tuntuu minusta jo normaalilta ja mukavalta.
Tuntuu, että lähetän oikean viestin. "Kukaan ei saa satuttaa tätä jätkää."
"Ei niin. Hän on jo rikki."
Olen turvassa.
Jos ette tienneet, olen kotoisin Texasista.
Vartuin Houstonissa. Kävin samaa yläkoulua kuin Beyoncé.
Eikö olekin mieletöntä? Beyoncé.
Ja minä.
Rajua. Beyoncé on yksinäänkin iso nimi.
Ja sitten vielä Sheng Wang on samoilta kulmilta.
"Siinä on lahjakkuutta kerrakseen."
Juomavedessämme oli varmaan jotain.
Sain buddhalaisen kasvatuksen, mutta olen hyvin ennakkoluuloton.
Voin mennä mihin tahansa kirkkoon, jossa on koripallokenttä.
Se on minun tapani kuntoilla. Pelaan koripalloa.
Mutta vain tietyssä porukassa.
Joka tiistai tapaan kaveriporukkani puistossa.
Olemme surkeita pelaajia emmekä halua loukkaantua.
Pelaamme kiltisti. En koskaan kettuile, mutta kikattelen.
Mieleni haluaisi tehdä monia asioita, joita kehoni ei suostu toteuttamaan.
Kun saan pallon, mietin, että vaihdan pallon toiseen käteen,
pyörähdän ympäri ja lopuksi pyöritän palloa sormellani.
Kroppani taas päättää syöttää pallon ulos kentältä.
Pallo vastustajalle. Kikatusta.
Se on julkinen tila.
En voi kieltää, jos toiset haluavat heittää koreja.
Mutta tiedän heti, kenen kanssa en halua pelata.
Yksi hälyttävä merkki on se, jos hän näyttää hyväkuntoiselta.
"Olet siis terve. Hieno homma. Ilmeisesti osaat pelatakin.
Mutta tässä ei ole kyse siitä.
Minä ja kaverini olemme täällä, koska meillä on sairauksia.
Verenpainetta, kolesterolia, diabetestä, rasvamaksaa.
Emme tulleet pelaamaan vaan viivyttämään kuolemaa.
Pääset mukaan lääkärin määräyksellä."
Ne kaverit ovat minulle tärkeitä.
He ovat satunnaisin kaveriporukkani koko elinaikanani.
He kaikki ovat aikuisia miehiä, jotka tapasin puistossa.
He ovat puistopoikiani.
Jos tekisin joskus ryöstön, tekisin sen tuon porukan kanssa.
Kahdesta syystä. Olemme pelanneet yli kahdeksan vuotta,
mutta kukaan ei tiedä kenenkään sukunimeä.
Etunimenikin tuottaa vaikeuksia. Olen Sheng, mutta heille Chang.
Toiseksi, meiltä löytyy paljon erilaisia taustoja ja taitoja.
Meillä on sellaisia roolipelaajia, joita ryöstössä tarvitaan.
On musta kundi, joka asentaa laatuvalaisimia.
Hän pääsee rikkaiden julkkisten koteihin Los Angelesissa.
On salvadorilainen talousneuvoja, joka auttaa rahanpesussa.
On meksikolainen kyttä, joka voi harhauttaa lainvalvojia.
On yksi kaveri, jolla ei ole erikoistaitoja, mutta hän on valkoinen.
Hänellä on voimia, joita en oikein ymmärrä, mutta…
Hän on tiimissä.
Meillä on oltava monimuotoisuutta.
En voi enää pelata koripalloa boksereissa. Pitää käyttää taas lyhyitä alushousuja.
Koska kehoni on muuttumassa.
Kävi ilmi, että pallini yrittävät jättää minut.
Olen ollut liian kiltti. Annoin niille liikaa vapautta.
Nyt ne haluavat itsenäisyyttä.
Se ei käy. Kapina on nujerrettava.
Hihnaa on lyhennettävä.
Tiedän tämän, koska eräänä päivänä kesken pelin -
pallini osuivat sisäreiteeni.
Ja kuului kova läiskäys.
Aloin ujostella. Olin hermostunut, koska tiesin, mitä tapahtuisi seuraavaksi.
Joku huusi virheen.
Minun piti selittää, että olin uhri.
Sekä virheen tekijä.
Se oli irtopallivirhe.
Minun täytyi ostaa lyhyet alushousut.
En ole ostanut sellaisia yläkoulun jälkeen.
Siitä on pitkä aika. Olin utelias. Mikä on muuttunut?
Löysin uusia lyhyitä alushousuja. Niissä ei ollut sepalusta.
Aloin kiinnostua. En käytä sepalusta.
Kun minulla on pissahätä, en ehdi pujottaa lankaa neulansilmästä.
Minun täytyy päästä suoraan pisuaarille. Ei ole aikaa etsiskellä salaovia.
Ostin ne ja olin innoissani. Sepaluksettomat alushousut.
Mutta kun avasin pakkauksen, tajusin, että taisin ostaa pikkuhousut.
Mitä eroa niillä on? Ne olivat pehmeät, mustat pikkuhousut.
En halunnut sellaisia.
Ne olivat sopivat ja minun kokoani.
Ne olivat vain liian seksikkäät.
En tunnista itsestäni sellaista puolta.
Ne ovat niin matalat tästä ja korkeat täältä.
Ne kietoutuvat lantiolleni ja nivusiini. Minua ei ole aiemmin pidelty niin.
Se on voimaannuttavaa.
Kun vedin pikkarit jalkaan, ryhtini parani oitis.
Sitten lantioni alkoi keinahdella.
Aloin vain…
En tehnyt sitä. Pikkareiden henki kulki lävitseni.
Olin vain välikappale.
Itselleen pitäisi antaa mahdollisuus onnellisuuteen.
Koko yhteiskunta voisi paremmin,
jos hyväksyisimme hypähtelyn vaihtoehdoksi hölkkäämiselle.
Maailmasta tulisi parempi.
Harmi, että kiellämme itseltämme niin helpon tavan tulla iloiseksi.
Montako kilometriä pitää juosta, että tulee hyvä olo?
Kukaan ei tiedä. Ihan liian monta.
Jos alat hypähdellä, hyvä olo tulee heti.
Kuvittele, että hypähtelet kolmen parhaan kaverisi kanssa.
Olette rinta rinnan, muodostelmassa.
Olette jengi Gleestä.
Näytätte hyvältä ja liikutte nopeasti. Se on tehokasta.
Kävin baarissa ennen esitystä. Sieltä kävelee 10 minuuttia.
Hypellen meni kahdeksan.
Tulin tänne etuajassa.
Olen vähän myöhässä itsehoitojutuissa.
Aloin vasta hiljattain käyttää tarpeeksi vartalovoidetta.
Tiedättekö, mitä tarkoitan? Kosteuttaakseni koko kehon.
Voidetta menee paljon.
Aiemmin petin itseäni. En uskonut ansaitsevani niin paljon.
Käytin sitä vähemmän.
Aloitin voitelun ylhäältä, joten jalkani joutuivat kärsimään.
Sitten liityin Costcoon.
Elämäni muuttui. Costcon voiteella on hyvä hinta-laatusuhde. Purkki on iso.
Yleensä siinä on kätevä pumppu päällä.
Ainoa pulma on se, että kun jäljellä on kaksi kolmasosaa, tekniikka pettää.
Voidetta on vielä paljon jäljellä, mutta sitä ei saa enää pumpulla.
Pumppu on sökö.
Silloin on kierrettävä kansi auki ja käytettävä pumppua kuin öljytikkua.
En pidä siitä.
Pumppauksesta dippaukseen siirtyminen on nöyryyttävää.
Pumpatessa olo on huoleton ja äveriäs.
"Pidä loput."
Kun dippaan…
"Olen älykäs eläin.
Osaan käyttää työkaluja."
Pitää kiertää ja vetää samaan aikaan. Kuin voitelisi leipää syömäpuikolla.
Minulla on vartalovoidetta.
Kasvovoidettakin on. Ostin jopa silmänympärysvoidetta.
Se on seuraava taso.
Silmänympärysvoide on vakava juttu, koska se maksaa enemmän.
Enemmän kuin mikään muu aiemmin ostamasi voide.
Mutta se on pienimmässä purkissa.
Arvokas hankinta on perusteltava.
Silmävoidetta levitetään vain nimettömällä.
Se on sormista pehmein.
Koska se on myös laiskin.
Nimetön ei poimi, osoita eikä kiroile.
Se on vain…
Sitä tarvitaan vain yhteen lupaukseen ja silmävoiteen levittämiseen.
Levittäminen tapahtuu varovasti taputellen suu hieman auki.
Tämän on parempi toimia.
Niin kallista.
Olen seurannut yhtä ryppyä. Se on syventynyt parin vuoden aikana.
Tässä. En voi pysäyttää sitä. Olen epätoivoinen.
Yritän lahjoa ryppyä. "Saat kallista voidetta.
Vain sinulle. Älä kerro kenellekään."
Voidetta jää tietenkin hieman jäljelle, eikä sitä halua heittää yhtään pois.
Olen kuin suopea kuningas. "Nyt saa rahvaskin nauttia."
Nukun selälläni.
Kasvoja ei kuulemma saisi laittaa tyynyä vasten.
Se pahentaa ryppyjä.
Nukun selälläni, mutta se ei ole lempiasentoni.
Selällään on niin tylsää. Ei voi käpertyä.
Makaat vain kuin vampyyri.
Käännyn yhä ympäri silloin tällöin.
Ehkä oli huono päivä. Ehkä on syntymäpäiväni.
Haluan herkkua.
Se on uusi paheeni. En polta,
mutta silloin tällöin nukun masullani kuin tuhma poika.
Sain hiljattain toisenkin aikuisiän kokemuksen.
Vein tyttöystäväni mammografiaan. Se on säännöllinen rintasyövän seulonta.
Se oli hänen ensi kertansa. En tiennyt siitä paljoa.
Mammografiassa tartutaan tissiin ja laitetaan se tortillapuristimeen.
Ja sitä liiskataan useita kertoja.
Se on julmaa. Yllätyin siitä käytännöstä.
"Oletko lääkäri vai teetkö tissipanineja?"
Se on tuskallista. Kun tyttöystäväni tissi liiskattiin, häneltä pääsi pieru.
Kaikki yllättyivät.
Hän teki, mitä täytyi. Hän puolusti itseään.
Hänen kimppuunsa hyökättiin.
Hän ei antautunut ilman vastarintaa.
Tiedämme, että voi taistella tai paeta. Joskus on toinenkin P-keino.
Sitä ei opeteta koulussa. Sen oppii kaduilla.
Kun kuulin sen pierun…
Tunsin heti valtavasti empatiaa.
Tunsin myötätuntoa, koska tiesin, kuinka paljon häneen sattui.
Kipukynnyksemme on samaa tasoa.
Mutta hänen pelkonsa julkisella paikalla pieraisemisesta on paljon korkeampi.
Niin paljon se sattui.
Ihan liikaa.
Lääkärien pitäisi auttaa ihmisiä tervehtymään.
Ei sen pitäisi olla niin rajua.
Miehille se on toisenlaista.
Kun miehiä seulotaan, heidän pallejaan kosketellaan.
Sormi työnnetään peppuun.
Aika rentoa.
Ja suhteellisen hellävaraista.
Minua ei haittaa.
Kyse on terveydestäni.
Jollen ole väärässä, niin suurin osa miehistä seuloo itseään huvin vuoksi.
Huvin ja tiedon vuoksi.
Tunne itsesi.
Kaikille pitäisi olla yhtä helppoa saada tarvitsemaansa hoitoa.
Käytäntö muuttuisi, jos osat vaihtuisivat.
Miehet eivät sallisi sellaista toimenpidettä.
Jos minulle kerrottaisiin, että syövän seulonnassa liiskataan pallejani,
sanoisin lääkärille, ettei minulla todennäköisesti ole syöpää.
"Oloni on hyvä ja rento.
Olen kunnossa. Nähdään ensi kerralla."
Lääketiede on nykypäivänä uskomatonta.
Mutta kuinka monesti joudumme vielä lukemaan siitä,
että syöpään on löydetty uusi lääke,
joka toimii vain rotilla?
Ei julkaista sellaisia juttuja.
Sellaiset eivät kuulu ihmisten sanomalehtiin.
Ei.
Se on rottien uutinen.
Se on klassinen rottauutinen.
Mahtava asia rottayhteisölle. Kertokaa niille.
Jättäkää meidät sen keskustelun ulkopuolelle.
Sain selville, että 99,6 prosenttia tuosta tutkimuksesta -
ei edes päädy ihmisten hyödyksi.
Panostamme valtavasti rahaa ja aikaa lääketieteelliseen kehitystyöhön -
vihollisen hyväksi.
Meillä on paljon rotille arvokasta tietoa.
Nuhakuumetta ei osata parantaa,
mutta hiirellä, jolla on diabetes, ekseema ja kihti,
ei ole mitään syytä huoleen.
"Elät hyvän elämän. Huolehdimme sinusta. Olet rotta."
Rotilla on nyt kissanpäivät.
Ihmisillä on rankkaa.
Etenkin tässä maassa. Terveydenhuoltomme on dystooppinen.
Jos satuttaa itsensä Amerikassa,
kannattaa satuttaa tosi pahasti.
Jotta pääsee yli omavastuun.
Ihannetapauksessa tammikuussa.
Jotta omavastuu kattaa koko vuoden.
Niin siinä pelissä voittaa.
Älä satuta itseäsi joulukuussa. Luuserit tekevät niin.
Elämässäni on ollut vain yksi taianomainen vuosi,
jolloin ylitin omavastuuni.
Olin innoissani. "Nyt pelataan talon piikkiin."
Silloin on peliliikkeiden aika.
Ravasin monella lääkärillä. Myös peppuvaivojen erikoislääkärillä.
Tapaamisen aikaan vaiva oli jo parantunut itsestään.
Olin aika varma, että olin kunnossa.
Menin silti tapaamiseen. Lääkäri vahvisti oletukseni.
Hän sanoi: "Olet kunnossa, mutta voin vilkaista, jos haluat."
Se ei ollut tarpeen. Olin saanut jo mielenrauhan.
Sitten muistin omavastuuni.
Mietin, kuinka monesti vakuutusyhtiö jätti minut maksamaan laskun.
Vastasin lekurille: "Kuule…
Haepa liukkari.
Tehdään se!"
Antaa mennä. Jos maksan pääsymaksun, käyn kaikissa laitteissa.
Jopa paskoissa. Viivyn sulkemisaikaan saakka.
Teimme sen toimenpiteen.
Eikä mitään löytynyt.
Se ei ollut tarpeen.
Lekuri laskutti vakuutusyhtiöltä ison palkkion. Hän sai omansa.
Minä en saanut etsimääni tyydytystä,
koska taloudelliseen oikeudenmukaisuuteen ei ehkä kannata pyrkiä perse edellä.
Ei tunnu voittamiselta,
kun on kyljellään lekurin sormet perseessä.
"Juuri niin, Blue Cross."
Sitä kutsutaan kostoksi.
Yritän aina voittaa järjestelmän, vaikka siinä ei olisi järkeä.
Siksi omistan mehulingon, jota en käytä.
Jossain vaiheessa aikuiselämää tajuaa tarvitsevansa ravintoa.
Muttet ehkä halua syödä ravinteikasta ruokaa.
Haluat löytää huijauskoodin.
Keksit, että jos juot vihreää mehua, suurin osa ongelmista ratkeaa.
Kun menet ostamaan mehua, huomaat, ettei tulotasosi kestä ostaa sitä.
"En tienaa niin mehukkaasti."
Se on stressaava hankinta. Alat siis tehdä laskelmia.
Jos ostan oman mehulingon, säästän 12 vuodessa -
noin miljoona dollaria.
Helppo päätös. Kerrot loistosuunnitelmasta kavereillesi.
Kavereilla olisi linkoja, joita he eivät enää käytä.
Et tajua vihjettä. Kieltäydyt mehulingoista.
"Ei kiitos. Tuo ei ole oikeanlainen.
Ei ihme, ettet mehusta enää. Tutkin asiaa. Hankin huippuvehkeen." Virhe.
Tuhlaat 400 dollaria huippuluokan mehulinkoon.
Haet torilta tuoreimpia aineksia.
Ne ovat tuoreita, koska ne ovat likaisia.
Pidät sellaisista. Torilla ei ole kiiltäviä hedelmiä.
Ne ovat mattapintaisia.
Otat pölyisen satosi, huuhtelet ja jynssäät kotona,
paloittelet, mehustat, putsaat ja laitat lingon syrjään.
Tunnin päästä tuumit, ettet tee sitä enää koskaan.
Ei missään tapauksessa.
Oli hauskaa leikkiä Jamba Juicea kerran,
mutta nyt olen eläkkeellä.
Kerta riitti.
En käytä enää linkoa, koska panin sen jääkaapin päälle -
rasvaisen pölyn sekaan.
Tiedättekö sen ikipölyn?
Se ei katoa. Siitä tulee joskus öljyä.
Tuntuu pahalta.
400 dollaria jääkaapin päällä tuntuu pahalta.
Mutta pidän sitä yhden kerran terapiana.
Nyt olen parantunut.
Nyt ostan mehuni kaupasta. Ei ongelmia, ei stressiä.
"10 dollaria pullo? Se on hyvä hinta."
Olen ollut etulinjassa. Tiedän, mitä se vaatii. Kiitos palveluksestasi.
Käytän liikaa aikaa ja energiaa pieniin päätöksiin.
Olin Popeyesilla lounaalla.
Se on minulle herkuttelua, joten maksimoin sen.
Arvioin kaikki paikan ateriat.
Yritin löytää parhaan tyytyväisyys-kustannussuhteen.
Analyysini aikana eräs mies asteli sisään, ei epäröinyt hetkeäkään -
ja tilasi kananrinnan, kaksi keksiä ja limun.
Eikä se ollut mikään ateria.
Hän ei säästänyt rahaa.
Olin sokissa. "Tilaatko Popeyesissa à la cartea?"
Haluan olla joskus niin rikas.
Se on unelmani. Jonain päivänä haluan tilata Popeyesissa vapaasti.
Ihan hatusta. En katso edes listaa.
Anna biitti, niin heitän tilauksen.
On vaikeaa olla syömättä pikaruokaa kiertueella.
Kun kerran palasin hotelliini esityksen jälkeen -
vain Wendy's oli enää auki. Se oli hotellia vastapäätä,
mutta siellä oli vain autokaista, eikä minulla ollut autoa.
Minulla oli vähän rahaa, hieman toivoa ja jalkani.
Hyppelehdin sinne.
Toin hyviä viboja. Koputin ikkunaan.
"Tulimme paikalle. Tehdään se, mitä tulimme tekemään."
He eivät innostuneet.
"Emme voi palvella jalankulkijaa autokaistalla."
"Miksette?"
"Terveytesi ja turvallisuutesi takia."
"Minähän yritän syödä Wendy'sissä.
Miksi otit nuo aiheet esiin?"
He eivät taipuneet. En saanut ruokaa.
Lopulta minun piti soittaa Uber-kyyti ja ajaa talon ympäri.
Olin tarkka.
"Nouda minut listan kohdalta ja jätä luukulle."
"Onko tämä sinun autosi?"
"Anteeksi. Haen sinulle nugetteja."
Olin äskettäin kiertueella. Kävin Kanadassa.
Kanadassa voi ostaa alkoholia vain tietyistä valtion viinakaupoista.
En tiennyt sitä. Olin ruokakaupassa.
Ostin vahingossa sixpackin alkoholitonta olutta.
Olisi pitänyt tietää, että jokin on pielessä. Se oli huoneenlämpöistä.
Asunnolla panin viisi olutta kylmään.
Yhden panin jääkulhoon. Se viileni hyvin.
Avasin oluen ja otin huikan. "Tuo ei ollut virkistävää."
Katsoin tölkkiä. "Eihän tässä ole edes alkoholia.
Tämä on periaatteessa kuohuvaa ohramehua."
Alistuin tilanteeseen. Tuumin, että tulisi raitis ilta.
Pian olisi nukkumaanmenoaika.
Sitten joinkin tölkin tyhjäksi.
Ja ne viisi muuta.
Hoitelin koko sixpackin.
Silloin tajusin, että olen menettänyt hallinnan.
Minullakin on alkoholittomuusongelma.
Se on huono juttu. En selviä siitä.
Olen ensimmäinen, joka kuolee perusnesteisiin.
Olen taipuvainen riippuvuuksiin. Kokeilen aina rajojani.
Sietokykyni ruohon ja alkoholin suhteen on liian korkea. Yritän madaltaa sitä.
Ystäväni kertoi hiljattain huumeesta nimeltä DMT.
Se on hyvin voimakas hallusinogeeni.
Sen pitäisi antaa tunne siitä, miltä kuolema tuntuu.
Ennakkoluulottomana voin kokeilla sitä pari kertaa.
Mutta en koskaan halua kehittää sietokykyä DMT:lle.
Entä jos kuolen jonain päivänä luonnollisesti?
Kolmen vartin päästä sanon: "Ei tämä toimi.
Mitä nyt? Kuolenko vai en? En voi maata tässä koko päivää.
Tämä on heikkoa kamaa."
Olet kuollut, muttet ole vaikuttunut siitä.
Olen kiitollinen tästä matkasta ja stand-upista.
Vietin paljon aikaa New Yorkissa.
Hyvä paikka kehittää itseään koomikkona, mutta rankempi paikka olla olemassa.
Kun muutin New Yorkiin, en tiennyt, että kun vuokrasopimus uusitaan,
vuokran pitää nousta joka kerta.
Muissa kaupungeissa vuokraisännät antavat muutaman vuoden aikaa,
jotta pääset elämässä eteenpäin.
Se on järkevää.
New Yorkin vuokraisännät antavat vuoden aikaa olla 10 prosenttia parempi.
"Pidä kiirettä."
Kymmenen prosenttia on paljon.
Joka vuosi. Se aiheuttaa paljon paineita.
Vanhempani eivät luoneet sellaista painetta.
Tunsin olevani New Yorkissa yrittäen tehdä vuokraisäntäni ylpeäksi.
Se oli outoa. Tuntui, että unelmani oli ostaa vuokraisännälle talo.
"Haluan sen hänelle. Hän patisti minua.
Hän uskoi minuun. Hän valitsi minut asuntoon 16."
Tällä alalla on nousu- ja laskukausia.
Muistan kerran, kun olin innoissani saadessani tarjouksen Bostonin-keikasta.
Olin tohkeissani.
He maksoivat keikkaliksan ja matkakulut.
Sain vahvistuksen junalipusta New Yorkista Bostoniin.
Lippu oli kalliimpi kuin esiintymispalkkioni.
Lannistuin siitä.
Päässä alkoi pyöriä synkkiä ajatuksia. "Hitto, ehkä minun pitäisi olla juna.
Ehkä on tehtävä niin, jotta menestyn.
Veljenpoikani ilahtuisi nähdessään minut.
Olisin ikuisesti vuoden setä."
Teen tätä osittain siksi, että kannustan hänen kaltaisiaan seuraamaan unelmiaan.
Amerikanaasialainen koomikko on jännä.
Mutta entäs ensimmäinen amerikanaasialainen juna?
Se on uraauurtavaa.
Pidän elämästäni ja arvostan sitä, mutta joskus kaipaan entisen työni vakautta.
Olin töissä toimistossa.
Toimistotyössä on parasta se, että voi tulostaa.
Voi tulostaa mitä vain.
Menin töihin, jotta saisin palkkaa,
terveydenhuoltoa ja tulostaa juttuja minulle ja rakkailleni.
Tiedän, että kaikilla on tulostin kotona.
Se on vain hätäkäyttöön.
Kotitulostimen töpseli ei ole edes seinässä nyt.
Se on pölyinen. Väreistä on jäljellä enää syaania.
Kaikki tulostuu sinisenä. "Oletko arkkitehti?"
Kotona olen ilkeä itselleni. En anna itseni tulostaa mitään.
"Opettele se ulkoa."
Jos pitää tulostaa kotona, valitsen sivut. "Tulosta kaikki" on töitä varten.
Kotona tulostetaan valitut sivut.
Arkin molemmin puolin.
Harmaasävyillä.
Mahdollisimman vaaleana. Melkein näkymättömällä.
Siksi on hauskaa mennä töihin. Siellä voi tulostaa rennosti.
Tulostussormen kanssa ei tarvitse pidätellä.
Et ehkä tienaa niin paljon kuin unelmoit,
mutta tulostaa kyllä saat.
Töissä on kyse siitä, että voi tuhlata katumatta.
Et tunne mitään.
Oletteko heittäneet pois asiakirjoja, jotka juuri tulostitte?
Napsautit "tulosta kaikki". Tulostimesta putkahti tuore pino.
Oletteko koskaan heittäneet pois lämmintä paperia?
Se tuntuu väärältä.
Ehkä pitäisi odottaa jäähtymistä ennen kuin heittää sen roskiin.
Se syntyi vasta. Anna sen elää hetki.
Mutta et epäröi,
koska toimistoelämä teki sinusta gangsterin.
Se on outoa, eikö? Sinua yritetään hallita töissä monin tavoin.
Mutta voit tulostaa vapaasti.
Eikö se olekin epäilyttävää? Koska he tietävät,
että on voitava tehdä jotain, kun tuntuu, ettei mihinkään voi vaikuttaa.
He eivät voi viedä meiltä tulostamista. Vain se estää vallankumouksen.
Kun käsketään töihin kiitospäivän jälkeisenä perjantaina,
suostun mukisematta.
"Lienee aika julkaista Gmail-tilini.
Täytyy ottaa siitä varmuuskopio paperille.
Muut käyttävät pilveä, minä puita."
Nyt tulee paljastus.
Minulla on käännettävä vyö.
Se oli salaisuus. Minulla on yksi vyö. Työkaverini luuli, että minulla on kaksi.
Käännettävä vyö on yksi vyö, joka on toiselta puolelta musta, toiselta ruskea.
Siinä on kääntyvä solki.
Joten voit käyttää sitä ruskeiden tai mustien kenkien kanssa.
Säädä myös solki. Sävy sävyyn pukeutuminen huomataan.
Niin pääsee elämässä eteenpäin.
Käännettävä vyö on erityinen ajanjakso elämässä.
Sinulla on varaa omistaa kahdet kengät, mutta ei ihan vielä kahta vyötä.
Se on siirtymäkausi. Jonain päivänä saat kahden vyön liksaa.
Mutta toistaiseksi käännät.
Olen kummisetä.
Olen ystäväni tyttärien kummisetä.
Tyttöystäväni on kummitäti. Nyt pitää pysyä yhdessä lasten takia.
Kun ystävät alkavat saada lapsia, on parasta olla valmiina.
On parasta olla valmiina lukemaan taas ääneen.
Älä oleta, että pystyt siihen noin vain.
Osaat varmasti lukea. Se ei ole ongelma.
Ongelma on se, että osaatko näytellä?
Osaatko improvisoida ääniä eri hahmoille?
Osaatko laulaa ja tanssia? Kestääkö itseluottamuksesi -
tehdä kokonainen tuotanto yleisölle, jolta et saa palautetta?
Menin ystäväni luo. Luulin, että vain söisimme.
He laittoivat vauvan sänkyyn ja kysyivät, halusinko lukea lapselle.
Kysyin: "Kuunteletteko te myös?"
"Kenelle tämä harjoitus on?"
He antoivat kirjan nimeltä Dimity Duck.
En ollut lukenut sitä. Aloitin itsevarmasti.
"Ankka vaappuu, laulaa ja taapertaa.
Pyrstö heiluu ja siivet suhahtaa."
Yritin keskittyä lukemaan niin, etten kuulostaisi räppäriltä.
Vaikka halusinkin.
Ne riimit olivat mielettömiä!
Haluan kunnioittaa lyriikoita.
Hän laulaa ja taapertaa Pyrstö heiluu ja siivet suhahtaa
Lasten kanssa vietetty aika on arvokasta.
He paljastavat sinusta totuuksia, joita kukaan muu ei uskalla kertoa.
Eräänä päivänä kummityttöni sanoi:
"Sheng-setä, hampaasi ovat keltaiset ja kyynärpääsi harmaat."
Vastasin: "Hyvää huomenta.
Värejä on opittu tarpeeksi tässä kuussa. Olet niissä jo aika hyvä.
On aika siirtyä opettelemaan, miten uutinen kerrotaan tahdikkaasti."
Kerran veljenpoikani sanoi: "Sheng-setä, henkesi haisee linnuilta."
Se jäi aivoihini. Eikä se lähde sieltä.
Poika voi jo äänestää. Siitä on 15 vuotta.
Se sattui enemmän, koska siinä ei ollut järkeä.
Se on runollisesti abstraktia.
Henkeni haisi niin pahalle, että pakotin lapsen löytämään metaforat.
On vaikeaa hyväksyä sitä, kun lapset ovat ilkeitä.
He ovat niin nuoria ja viattomia.
Heihin ei vaikuta vielä uskonto, rasismi tai politiikka.
Viha on puhdasta.
Se on puhdasta ja ansaitset sen, koska se on lähtöisin Jumalalta.
Kerran olin häissä.
Minulla oli hauskaa.
Ystäväni esitteli minut pienelle veljentytölleen, joka halusi koomikoksi.
He pyysivät esiintymään tytölle. Kieltäydyin, koska olimme häissä.
"Tilaisuus ja yleisö eivät ole oikeanlaisia. En tee sitä."
Pikkutyttö sanoi: "Et ole hauska, ja olet huijari."
Se osui minuun.
Ja syvälle. Se vaikutti uniini. En voinut unohtaa sitä.
Onko lapsi ollut teille joskus niin ilkeä, että olette alkaneet seota?
Alatte miettiä keinoja kostaa laillisesti.
Ajattelin pitkän kaavan mukaan. "Jonain päivänä vielä näet kostoni.
Ehkä lopetan kierrättämisen.
Ehkä vauhditan ilmastonmuutosta.
Toivottavasti pidät kuumasta!"
En osaa käsitellä negatiivista energiaa. En kaipaa sellaista.
Kun viimeksi menetin malttini oikein toden teolla,
raivon vallassa -
heitin korvatulpat hotellihuoneen halki.
Jos tiedätte mitään vihasta tai fysiikasta,
tiedätte, ettei siitä saa tyydytystä,
jos heittää vaahtomuovia.
Kireys ei lähde. Vahvistat vain sen, että olet sekä vihainen että tyhmä.
Olimme silloin perhelomalla.
Jaoin hotellihuoneen isäni kanssa. Tiesin hänen kuorsaavan.
Olin valmistautunut korvatulpin. Eräänä yönä toinen niistä oli kateissa.
Etsin kaikkialta. En löytänyt sitä.
Yhdestä ei ole mitään hyötyä. Turhautuneena nakkasin sen pimeyteen.
Ryömin takaisin sänkyyn ja löysin toisen korvatulpan lakanoista.
Siitä ei ollut enää hyötyä. Heitin senkin pois.
Menin pitkäkseni. En saanut unta.
Lopulta herätin isäni.
SIllä hetkellä tilanne oli haastava.
Täytyi selittää henkilölle, joka oli juuri täysin tajuttomana,
että hän on käyttäytynyt paskamaisesti kolmen tunnin ajan.
He eivät ymmärrä. He uskovat koko sydämestään olevansa viattomia.
Itse asiassa he yrittävät kääntää tilanteen niin, että sinä olet se hirviö.
Isäni kysyi, mikä minua vaivasi. Vastasin: "Outoa, ettet tiedä.
Ei se mitään. Äänitin sen.
Minulla on kolmetuntinen minidokumenttisarja,
jossa teet äänekästä kuolemaa.
Ja viime hetkellä valitset taas elämän. Palasit luoksemme.
Teit sen yhä uudelleen.
Kuristit itsesi ja pelastit itsesi yhä uudelleen."
Se on pelkkää kauhua. Olen viaton sivullinen.
Ensimmäisen tunnin aikana olen huolissani.
Kuorsaus lakkaa silloin tällöin. Tunnen helpotusta.
Mutta sitten epäilen, onko hän kuollut.
Toisella tunnilla mietin: "Valitse elämä tai kuolema, jotta pääsemme eteenpäin."
Kolmas tunti menee tutkiessa.
"Poikkeava nenän väliseinä."
"CPAP-laitteet."
Ja seuraava ajatus pälkähti juuri mieleeni.
Miten kuorsaus selviytyi evoluutiosta?
Siinä ei ole järkeä.
Biologisesti sinun ei pitäisi olla enää täällä.
Et kuulu geenipooliin.
Se ei ole selviytymiseen tarvittava ominaisuus.
"Sinä tajuton!
Ja sinä äänekäs."
Olet täydellinen saalis.
Sinun olisi pitänyt joutua jo kauan sitten nukkuessasi sapelihammastiikerin ruuaksi.
Paljastat kaikkien sijainnin.
Oletteko koskaan yrittäneet matkia jonkun kuorsausta?
Kun otatte asian esiin. Koska aamulla, vaikka äänet ovat täysillä,
äänite ei täysin kuvaa sitä, mitä tapahtui.
"Unohda tuo äänite. Teen sen livenä.
Näytän, mitä teit minulle."
Yrität kuorsata kohti kuulijaa niin kovaa kuin osaat.
Mutta parin sekunnin päästä se alkaa sattua.
Sitä ei voi jatkaa.
Silloin tajuat, että se on paha supervoima.
On ihme, että joku voi kuorsata koko yön ja herätä levänneenä.
Eivätkä he vahingoitu.
Tuntuu, että kaikkialla pitäisi olla verta.
Kuorsausdraamasta huolimatta -
tulen hyvin toimeen vanhempieni kanssa.
Yksi meitä yhdistävä asia on yllättäen hedelmät.
Aikuiset aasialaiset pitävät hedelmistä.
Se kannattaa tietää.
Jos tapailet vanhaa aasialaista, on parasta tietää kauden hedelmä.
On parasta tietää, mikä on makeaa ja mehukasta juuri nyt.
Jokainen amerikanaasialainen muistaa, kun vanhemmat lähettivät -
varastamaan hedelmiä naapurin pihalta.
Vaalin sitä muistoa. Se oli kyseenalaista, mutta hauskaa.
Ymmärrän sen hyvin. Vanhempani muuttivat maahan Taiwanista.
Heillä oli hyvin köyhä lapsuus.
Äitini ei piitannut lapsena omasta syntymäpäivästään,
koska hän sai lahjaksi vain yhden kananmunan.
Lapsuuteni oli erilainen.
Syntymäpäivilläni oli kakkua ja lahjoja. Paras kaverini jäi yöksi.
Yöllä heittelimme ihmisten taloja kananmunilla.
On hurjaa, miten pitkälle olemme päässeet yhden sukupolven aikana.
Aika iso harppaus yhden munan synttäreistä -
minun etuoikeutettuun elämääni.
Se on uskomatonta.
Olen kiitollinen, että vanhempani tulivat tänne.
Mutta vaikka olen kiitollinen, en tiedä, tekisinkö saman omien lasteni vuoksi.
Siinä on paljon vaivaa.
Paljon kärsimystä ja uhrauksia.
Voitteko kuvitella jättävänne kotinne?
Pohditaanpa, mitä tarkoittaa kodin jättäminen.
Jätät perheesi, ystäväsi, yhteisösi.
Jätät kaiken, mikä on tuttua.
Muutat täysin vieraaseen maahan, jonka kieltä et osaa,
vain jotta jälkeläisilläsi olisi enemmän mahdollisuuksia.
Sitten lapsestasi tulee stand-up-koomikko.
Se on musertavaa.
He eivät tienneet, että niin voisi käydä.
Kun he miettivät, pitäisikö muuttaa.
He eivät aavistaneet, että löytäisin uuden tavan pinnistellä.
Annat kaiken, mitä menestykseen tarvitaan.
Poika valitseekin kurjuuden tarkoituksella.
Kävin collegen. Minulla on liiketalouden tutkinto.
Leikin vanhempieni toiveilla ja unelmilla valmistumiseeni asti.
Sitten sanoin: "Valmistautukaa.
Minulla on vitsejä, äiti."
Äitini ei edes tiedä, mitä stand-up-komiikka on.
Hän kertoo ystävilleen, että olen puhuva pelle.
Mutta vanhempani ovat ylpeitä minusta.
Oletan. He eivät ole sanoneet niin.
Vanhempani ovat ylpeitä minusta, koska olen melko pitkä.
Maahanmuuttajavanhemmat rakastavat pitkiä lapsia.
Se on heidän lempiasiansa. He pitävät sitä edistyksenä -
ja elämänvalintojensa vahvistuksena.
Heidän mielestään lapsi sai ravinteita, joita he eivät koskaan saaneet.
Nyt lapsi voi varastaa hedelmiä korkeammalta.
Olen kiitollinen. Haluan, että he ovat minusta ylpeitä.
Tämä on rankka ala. Yritän edetä.
Yritän tehdä asioita, joita oletan aikuisten tekevän.
Hiljattain aloin tutkia asiaa, jota ihmiset sanovat "kiinteistöiksi".
Säästin hieman rahaa,
ja uskoin, että minun oli ehkä aika ostaa talo Los Angelesista.
Ehkä voisin tehdä niin.
Kun tutkin asiaa, minulle selvisi, että olisi lainattava miljoona dollaria.
Asia on minulle ihan uusi,
mutta jos minun pitää lainata miljoona talon ostamiseen…
En voi ostaa taloa.
Agenttini sanoi, että haemme minulle asuntolainan.
Laitoinpa siis hakemuksen sisään.
Hain jumbolainaa. Se on oikea termi.
Hakemuksessa lukee "Jumbo".
Summan täytyy olla liian suuri, jos bisnesväki käyttää sarjakuvasanoja.
Jos haluaa jumbolainan, käsirahan on oltava luokkaa kääk.
Älyttömintä oli, että se meni läpi.
Yllättäen sainkin jumbolainan. Olin sokissa.
Kun näin, että…
He luulevat, että pystyn maksamaan miljoonan plus 900 000 korkoa.
Siis kaksi miljoonaa dollaria loppuelämäni aikana.
He tietävät jotain, mitä minä en.
Se on rohkaisevaa.
En aio ostaa taloa, mutta tuntemattomien hyväksyntä lämmittää koomikkoa.
Minua kiinnostaa, kuka päätti lainasta?
Kuka oli pankissa se, joka käsitteli hakemuksia?
"Sheng Wang on 42-vuotias amerikantaiwanilainen,
joka yrittää luoda uraa stand-up-koomikkona.
Huono veto.
Mutta tänään otetaan riski."
Olen Sheng Wang. Kiitos kaikille!
Kiitoksia.
Kiitos.
Voikaa hyvin. Rakastan teitä.
Pärjäilkää.
Tekstitys: Sami Haapasalo