Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Не очаквали да оцелея.
Родил съм се два месеца по-рано.
Когато решили, че няма да оцелея,
баща ми се върнал в къщата
с кутия за обувки.
"ТОЗИ ЖИВОТ" СИДНИ ПОАТИЕ
Били готови да ме погребат.
Вярвам, че животът ми бе изпълнен
с много прекрасни, неописуеми обрати.
Светът, който познавах, беше простичък.
Не знаех, че съществува такова нещо като електричество.
ОСТРОВ КАТ, БАХАМСКИ ОСТРОВИ 1927 Г.
Не знаех, че има такова нещо като вода, която стига в къщата по тръба.
Опознавах света, като го наблюдавах.
Виждах животни. Птици.
И трябваше сам да си обясня какво са.
Бях най-малкото дете в семейството.
И го отнасях най-много от всички, разбира се.
Но аз бях най-малкият
и много често оставах вкъщи, когато нашите ходеха на полето.
Семейството ми отглеждаше домати.
Ходих много малко на училище.
Цялата ми ценностна система, разбирането за добро и лошо,
за това що за човек съм съм взел от родителите си.
Наблюдавах ги постоянно.
РЕДЖИНАЛД И ИВЛИН ПОАТИЕ
Как се отнасяха един към друг. Как държаха един на друг.
Как се отнасяха с приятелите си.
Как се отнасяха с другите хора в селото.
Стремях се да им подражавам,
защото виждах резултатите от поведението им.
Властите във Флорида забраниха вноса на домати от Бахамите.
И бизнесът на баща ми фалира.
Затова изпрати в Насау мама, която ме взе със себе си,
да намери къща по джоба ни.
НАСАУ, БАХАМСКИ О-ВИ 1938 Г.
Докато влизахме в пристанището, видях нещо да се движи.
Приличаше на бръмбар, който се задаваше по улицата.
Попитах мама какво е това.
А тя отвърна: "Това е кола".
Попитах я: "Какво е "кола"?".
И тя ми я описа. Бях запленен.
Докато ходехме по улиците, виждах витрини, пълни с всякакви чудесии зад стъклата.
Видях една жена.
Тя стоеше срещу друга жена, която изглеждаше точно като нея.
И каквото правеше едната жена, другата правеше същото.
Очевидно това беше огледало.
Но аз не знаех, че има такива неща като огледала.
Чувате ли? Не знаех какво е огледало.
Не мислех как изглеждам.
Виждах само това, което виждах с очите си.
На о-в Кат имаше само един бял човек.
В Насау видях и други бели хора, но те бяха малцинство.
Чернокожите бяха 90% от населението.
Дружах с едни момчета, които бяха на моята възраст.
В рамките на месеци трима-четирима бяха изпратени в поправително училище.
Баща ми реши, че може би съм тръгнал по лош път.
Изпратиха ме в Маями, Флорида.
МАЯМИ, ФЛОРИДА 1942 Г.
Напуснах Бахамите на 15 г. с ясната представа кой съм.
Десет и половина години бях живял така на о-в Кат
и после четири и половина години в Насау.
Така че пристигнах в Маями, Флорида, с ясната представа кой съм.
Но от момента, в който слязох от кораба, Флорида ми заговори:
"Ти не си този, за когото се мислиш".
САМО ЗА ЦВЕТНОКОЖИ
Когато си израснал в общност на о-в Кат,
ОПРА УИНФРИ
където всеки е чернокож,
всичко, което знаеш и виждаш, е силно, добро, градивно и е черно.
Там не съществува идеята за раса.
Тъй като светогледът и личното му разбиране са били такива,
затова и се държи по този начин.
Винаги е мислел, че е този, който е.
И е имало моменти, когато си е патил заради това.
Изпратиха ме да живея при брат ми, единственият ни роднина там.
Той ми намери работа в магазина "Бърдайнс" в Маями да правя доставки.
Казаха ми името на жената.
Качих се на колелото и отидох до Маями Бийч.
Пристигнах на адреса, приближих се до входната врата
и натиснах звънеца.
Тогава стопанката излезе и попита: "Какво правиш на входната врата?".
И аз отвърнах: "Тук съм да доставя тази пратка."
Тя каза: "Върви при задната врата".
И тресна вратата в лицето ми.
Не бях запознат с проблема с расите в САЩ.
Просто не го разбирах.
Защо да ходя до задната врата, когато тя стои пред мен?
Но тя затръшна вратата в лицето ми, а аз не знаех какво да направя.
Реших да оставя пратката на прага.
Вечерта, след като приключих, се прибрах в къщата на брат ми.
Стигнах по тъмно.
Приближих къщата, а тя беше тъмна.
Чудех се защо, но отидох до входната врата.
Жена му отвори вратата, сграбчи ме,
придърпа ме на пода и затръшна вратата.
Тя каза: " Какво си направил днес?".
Аз отвърнах: "Нищо. Какво да съм направил?".
Тя каза: "От ку-клукс-клан бяха тук. Какво си направил днес?".
Реших да напусна града. Исках да се махна.
Бях оставил дрехи в химическото чистене.
Отидох до химическото. Беше в квартал за бели.
На връщане отидох на автобусната спирка, но автобусите вече не вървяха.
До мен спря една кола. Беше пълна с ченгета.
Попитаха ме: "Какво правиш?".
Казах, че търся превоз до града.
"Защо си тук?" Обясних им всичко.
Той извади пистолета си
и го провеси през прозореца на колата.
После го опря в главата ми.
Тук.
И се обърна към колегите си:
"Какво да правим с този човек?".
Не използваха думата "човек".
Каза: "Ако те пуснем,
мислиш ли, че можеш да се върнеш там, откъдето идваш,
без да се обръщаш назад?".
Отговорих: "Да, мога".
Каза ми: "Ако погледнеш назад веднъж, ще те застреляме".
В продължение на 50 и повече пресечки
всеки път щом подминех витрина, извръщах само очи
и виждах полицейската кола зад мен.
Следваха ме.
По целия път до малката уличка,
където живееха моите роднини.
И тогава просто отминаха.
В рамките на няколко месеца
се наложи да променя своя светоглед.
Започнах да научавам у кого беше властта.
И бях свидетел как тази власт се упражняваше.
Вече бях разбрал, че трябва да напусна града.
Знаех, че трябва да се махна.
Не знаех, че някога ще намеря място, различно от Флорида.
Чух от едни мъже, че има град, в който за нас има други възможности.
Ню Йорк.
Пристигнах в Ню Йорк на автогарата.
НЮ ЙОРК 1943 Г.
На 50-а улица и Осмо авеню.
Тръгнах по улицата
и се смаях от това място.
Един афроамериканец се приближи към мен.
Каза: "Как си?". Отвърнах: "Добре".
Попита къде отивам.
Отвърнах: "Можеш ли да ме упътиш към Харлем?".
Той каза: "Да".
Каза: "Слез долу и вземи линия А".
БЪРЗ ВЛАК
Бях много скептичен, защото ми каза: "Слез долу.
Има стъпала, които водят под земята".
И аз казах: "Добре".
Много внимателно слязох по стъпалата.
И тогава чух приближаващ се грохот.
За нула време влакът дойде.
Стигнах до 116-а улица и слязох.
Вървях след слизащите хора и се качих по стълбите.
И така се озовах в Харлем.
САВОЙ
Навсякъде имаше чернокожи.
Казвах "Здравейте". И те ми отвръщаха.
Бях във възторг.
Черните артисти присъстват навсякъде в Харлем.
ГРЕГ ТЕЙТ, КРИТИК, МУЗИКАНТ
И човек осъзнава величието, от което е заобиколен.
Хора като Елинтън,
Лена Хорн, Били Холидей.
Това е времето на суперзвездите.
Вижда се колко струва артистът тогава.
Той е точно пред теб, неподправен.
БЪРДЛЕНД
Така тази ера очаква Сидни Поатие.
СИДНИ ПОАТИЕ 1943 Г.
Тук сте търсили слава и богатство.
Бях тук, за да търся. - Да търсите.
Дълго време търсенето ми беше безплодно.
На 49-а улица и "Бродуей" имаше бар и грил.
На витрината пишеше: "Търсим мияч на чинии".
Влязох. Човекът попита: "Кога можеш да почнеш?".
Отвърнах: "Веднага".
И той ме нае.
Взеха ме на работа и ми плащаха по 4 долара на вечер.
Даваха ми и храна.
Когато приключих работа първата вечер,
се върнах на автогарата.
АВТОГАРА
Отидох да спя в тоалетната.
На автогарата имаше платена тоалетна, струваше 5 цента.
Пуснах 5 цента. И влязох.
Свалих седалката. Седнах, вдигнах краката си на вратата и заспах.
Неудобно, естествено.
Една вечер седях точно до кухнята и четях вестник.
Един от келнерите погледна и ме видя.
Казах му: "Опитвам се да се науча да чета по-добре".
А той предложи: "Искаш ли да четем заедно?".
Всяка вечер
този мъж, този келнер евреин,
идваше, докато четях вестника,
и сядаше до мен, докато се научих да чета гладко.
Това беше началото на едно пътуване за мен.
Ако спреш да полагаш усилия, хората ще те подминат.
Но ако виждат, че се стараеш,
МОРГАН ФРИЙМАН
някой ще те хване за ръката
и ще ти даде рамото, от което се нуждаеш да продължиш.
Винаги става така.
Бях на 125-а улица в Харлем.
Купих си вестник на име "Амстердам Нюз",
вестник за чернокожи. Имаше страница с обяви "търси се".
Сред обявите имаше места, където бях намирал работа.
Мияч на чинии, носач,
всякакви други работи, които можех да върша.
ТЪРСИМ АКТЬОРИ
На другата страница пишеше: "Търсят се актьори".
И аз си казах: "Божичко. Търсят актьори?
Какво бих правил като актьор?".
Отидох на адреса и почуках на вратата.
След малко дойде един мъж.
Беше огромен. Великан. Мъжът беше Фредерик О'Нийл.
ФРЕДЕРИК О'НИЙЛ АМЕРИКАНСКИ НЕГЪРСКИ ТЕАТЪР
Влязох. Качих се на сцената и отворих на нужната страница.
Той отвори друг сценарий. Седеше в салона.
Прелисти страницата и каза: "Прочети ролята на Джон".
Погледнах, видях "Джон" и казах "Добре".
"Той каза: "Къде отиваш?".
Той много се разстрои и разсърди
и ме изхвърли оттам.
Каза: "Спри да губиш времето на хората и си намери работа като мияч на чинии".
В онзи момент аз станах актьор.
Казах си: "Ще стана актьор.
И когато това се случи, ще се върна и ще му покажа".
Имали сте акцент, когато сте започнали работа в Ню Йорк.
ШОУТО НА ДИК КАВЕТ
Ще ни покажете ли как говорехте?
Реплика като: "Прибирам се у дома".
Като дете щях да кажа: "Биръм съ у домъ".
Казаха ми да го изчистя, ако искам да съм актьор.
Изчистих го сам.
Купих си радио за 14 долара.
И слушах един мъж на име Норман Брокъншайър.
Норман Брокъншайър четеше новините.
НОРМАН БРОКЪНШАЙЪР
Имаше великолепен глас.
В ЕФИР
Здравейте, дами и господа. Как сте?
Аз съм Норман Брокъншайър.
Слушах и след малко повтарях.
Пред микрофона съм повече от 25 години
и ви уверявам, че тази работа е напрегната.
Изгубих акцента си почти напълно.
Купих си книги и се научих да чета репликите.
Върнах се и се явих на прослушване.
И бях приет.
АМЕРИКАНСКИ НЕГЪРСКИ ТЕАТЪР
Използвах театъра, актьорството и уроците като терапия.
Ходех след работа в Гармънт Дистрикт
или някое от 14-те или 18-те места, на които работех.
Вечер ходех на уроци, седях, учех и играех сцените.
По онова време бях на 17-18 години
и актьорството ми предлагаше поле да бъда ексхибиционист,
да дам отдушник на някои разочарования,
да излея объркването си и раздразненията си
във въображаем герой.
Смятах, че това е нещо, което ме отличава.
Тук можех да бъда много неща.
И областите на живота, които по някакъв начин бяха затворени за мен,
имах начини да си отмъстя в тази илюзия.
Тиране, покажи си лицето.
Как е твоето име?
Едно от нещата, които са изгубени, е черният театър.
Моето име е Макбет.
Вероятно след войната чак до 80-те
черният театър е гласът на черното изкуство.
Американският негърски театър предшества
Н. ДЖОРДЖ
Негърския ансамбъл и други големи театрални трупи.
АМЕРИКАНСКИ НЕГЪРСКИ ТЕАТЪР
Той е място, където млади таланти могат да излязат на сцената
и да покажат какво могат.
Всички тръгват от черния театър.
Чак през 90-те можеш да намериш черен актьор,
който не е бил в черния театър.
Отидох на прослушване.
ГЛАСЪТ НА БЕЛАФОНТЕ
Когато пристигнах, видях един смръщен черен мъж в другия край на стаята.
СИДНИ ПОАТИЕ
Не се радваше особено да ме види.
Погледнах го и разбрах,
че ще трябва да се състезавам с него до края на дните си.
Реших, че трябва да се сближа със Сидни,
за да опитам от живота на звездите.
И аз…
Усещам напрежение.
Баща ми и Хари имат страхотно приятелство.
Заедно са още от Американския негърски театър.
СИДНИ ХАРТСОНГ ДЪЩЕРЯ
Бяха първи приятели, които периодично се караха.
Бяха като женена двойка.
Разделят се, развеждат се и после пак се женят.
Понякога спорим.
Не го казвам шеговито. Понякога спорим по различни теми.
Но ние обменяме мнения.
Научил съм много от този човек за 26 години.
Подозирам, че и той е научил нещо от мен.
Ние сме артисти. Аз имам его, както и той.
Кажи им, скъпи.
На 18 години излизах от "Бърдленд",
БЪРДЛЕНД
КУИНСИ ДЖОУНС
когато видях Сидни, Хари Белафонте и Марлон Брандо.
О, боже. Това беше история.
Бяхме диви. Всички бяха диви по онова време.
Те се обичаха и се караха.
Сближиха се и останаха близки.
Работиха заедно.
И продължиха да се гледат лошо.
И до днес го правят.
Играехме пиесата "Дните на нашата младост".
Сидни Поатие беше мой дубльор.
Не ни плащаха естествено.
Аз имах работа.
ХАРИ БЕЛАФОНТЕ
Бях помощник-чистач.
Една вечер имат представление.
Хари Белафонте е в главната роля и трябва да играе.
Но по онова време работи като боклукчия. Извикват го на смяна.
Като дубльор баща ми заема неговото място.
Случило се така, че продуцент от Бродуей бил в публиката онази вечер
да търси актьори за "Лизистрата".
И избрал баща ми.
Хари вероятно е бил много сърдит.
ТУЕНТИЕТ СЕНЧЪРИ ФОКС
От "Туентиет Сенчъри Фокс" пратили скаути на изток да търсят актьор.
Те виждат Сидни Поатие.
Водят го в Калифорния,
правят му екранен тест и останалото е история.
Всеки път когато прекали, му напомням, за да го сваля на земята,
че кариерата му се гради върху боклука.
Това може да огорчи човек, ако не е успешен като вас.
Аз съм успешен и пак съм огорчен.
Лефти. - Лут.
Кой да предположи? Търсех те.
БЕЗ ИЗХОД
Кариерата ми започна с мъж на име Джо Манкевич.
РЕЖИСЬОР ДЖ. МАНКЕВИЧ
Здравей, Брукс. - Добър вечер, докторе.
Той искаше да направи филм за чернокожите в Америка.
1950 Г.
Филмът беше много интересен. Първият по рода си.
Играех млад чернокож лекар в болница в Лос Анджелис.
Аз съм д-р Брукс. - Казаха, че ще сте тук.
Беше наистина взривяващ.
Не го искам. Искам бял лекар.
Ще изгасим и няма да виждаш разликата.
Нямам ли права? - Не!
Имаше хора в индустрията,
които нямаха смелостта да направят филм като този за чернокожите.
Бяха свикнали
да използват чернокожите по най-неуважителен начин.
Знам, че мога да ям картофеното пюре без нож.
СТЕПИН ФЕЧИТ
Престани с тези глупости!
Говорим за 40-те,
когато, ако искаш да си в киното, трябва да си забавен.
Степин Фечит.
Мантан Морланд.
О, г-н Бил, налага ли се? Може ли да остана с вас?
МАНТАН МОРЛАНД
Не. Това може да даде лош пример на другите слуги.
Със сигурност.
Това са черните звезди за времето си.
Ако не си смешен, няма работа.
Мантан Морланд, Степин Фечит и Хати Макданиел.
Разбрах колко болезнено трябва да е било за тях
ХАТИ МАКДАНИЕЛ
да изричат някои от тези думи и да се държат по този начин.
Не съм виждал по-голям мързеливец от теб.
Г-н Франк. Не ме мързи. Просто си почивам.
Холивуд беше много безчувствен
по отношение на чернокожите.
Не ме оставяйте тук.
Хати Макданиел е номинирана през 1939 г.
и печели през 1939 г.
Знаех, че не е допускана в хотелите.
ПАМЕЛА ПОАТИЕ ДЪЩЕРЯ
Разбира се, знаех, че да изиграе прислужница,
макар и великолепно като нея,
е било всичко, което са искали от хора като нея.
Благодаря…
Мисля, че Сидни никога не е играл "раболепна" роля.
Никога не е въртял очи.
Не е навеждал глава.
Не е казвал нещо смешно.
Гледате човек в свят, където той няма какво толкова да каже.
Но се оказва, че, има.
Когато някой умре в общинска болница, казват, че е убийство.
Друго е, когато обвиняват мен. - Неизбежно е. Ти си лекар.
Те не обвиняват лекаря, а негъра.
Киното се променя от деня, в който той се появява на екрана.
Никой дотогава не е виждал брат като него.
Да, постига нещо невиждано дотогава.
Имаше неща, които ме мотивират.
Произхождах от много бедно семейство.
Бедно, необразовано семейство от Карибите.
И моето бедно, необразовано семейство от Карибите гледаше на Америка
като на място, където по улиците има злато.
И щом събереш малко от него, трябва да изпратиш вкъщи.
И защото не можех да изпратя злато вкъщи,
развих ужасно, невротично отношение към дома.
Прекъснах връзката.
Не пишех, защото нямаше какво да сложа в плика.
Той много обича и уважава родителите си
и мисля, че винаги му е тежало, че не им се е обаждал осем години.
Видях родителите си за първи път от осем години.
НАСАУ
Семейството се събра в киносалон в Насау, за да гледа първия ми филм "Без изход".
Да, много е важно.
Моите родители за първи път гледаха филм.
За тях сигурно е било като фантазия. Мечта.
Не съм напълно сигурен какво разбираха от тази идея.
Бяха като хипнотизирани.
Възклицаваха: "Това е детето ми!" и такива работи.
След този първоначален успех се върнах в Харлем да мия чинии.
Въпреки спънката още вярвах в себе си и в бъдещето.
Достатъчно, че да се оженя за красиво момиче на име Хуанита
29 АПРИЛ 1950 Г.
и да живея живота си.
Скоро се роди първото ни дете, а после и второ беше на път.
Мисля, че майка ми е била пълен оптимист,
а баща ми - по-скоро песимист.
Но нейният оптимизъм го е заразил.
Мисля, че е бил запленен от умението й да разгадава хората.
А това, че тя обича хората безусловно, е пленило въображението му.
Аз бях единственото момиче и чернокож човек
ХУАНИТА ХАРДИ
в моя випуск в Колумбийския университет.
Две черни точки срещу мен.
Бях написала есе
за проблема между черните и белите в САЩ.
Попитаха: "Откъде взе тези идеи?".
Отвърнах: "От хората, които са го преживели".
Когато се запознах със Сидни, той беше учил само до трети клас.
Но винаги беше жаден за знания.
Трябваше да знае всичко, което привличаше интереса му.
И аз се опитвах да му обяснявам постоянно
нещата, които смятах, че той не знае и които щяха да са му от полза,
за да може да започне да чувства и реагира на филмите, които му предлагаха.
Казах му: "Не всичко е пари".
Предлагат му роля във филм. Мисля, че е бил Марти Бом.
АНИКА ПОАТИЕ ДЪЩЕРЯ
И той я отказва.
Марти Бом казва: "Извинявай, но не разбирам.
Ще получиш повече пари, отколкото изкарваш за година".
Чаках да се роди втората ми дъщеря. Второто ми дете.
А нямах пари.
ИСТОРИЯ ВЪВ ФЕНИКС СИТИ
Трябваше да играя чистач, в което няма нищо лошо.
Но по сценарий имаше убийство.
И убийците, или хората, които знаеха,
или които бяха свързани с убийците,
смятаха, че аз като чистач съм станал свидетел.
В историята дъщерята на пазача е убита,
а на чистача не му дават възможност да изрази чувствата си,
когато тялото на дъщеря му е захвърлено на моравата.
Отказват да променя сценария, за да покажат реакцията му.
И той отсича: "Реджиналд Поатие не би позволил
негово дете да бъде захвърлено на моравата,
без да каже и дума за това".
Той искаше да е сигурен, че със своите постъпки
БЕВЪРЛИ ХЕНДЕРСЪН ДЪЩЕРЯ
няма да посрами баща си.
Казваше, че когато погледне
и види името си на екрана или на входа на киносалона,
това не е неговото име, а името на баща му.
Не мога да изиграя това,
ако съм син на мъжа, на когото вярвам, че съм.
Не мога да изиграя това,
ако майка ми е майката, която аз мисля, че е.
И той отказва ролята.
Отказва я и изтегля заем, за да плати за раждането на детето си.
Той прави това, което смята за нужно,
ШЕРИ ПОАТИЕ ДЪЩЕРЯ
не толкова заради това, което хората очакват от него,
а заради това, което той очаква от себе си.
Верността към ценностите си я дължа на майка си.
И на баща си.
Първо се навеждате, а после се прикривате.
Студената война ражда параноя в САЩ във връзка с комунизма,
Н. ДЖОРДЖ ПИСАТЕЛ
която се отразява на всеки аспект от живота.
Комунизмът кара агентите си
да се инфилтрират в Холивуд
и да направят всичко възможно да отровят екрана.
Те са врагове! Те не са американци.
Те са хомосексуалисти. - Точно така!
Те са комунисти! - Такива са!
Те са комунисти!
И един комунист да има в Държавния департамент,
ДЖОУЗЕФ МАККАРТИ
пак е много.
Помня това време, защото тъкмо бях постъпил в колежа
в университета "Хауърд".
Гледах изслушванията на Маккарти.
ПОСЛАНИК АНДРЮ ЙЪНГ ПОЛИТИК, АКТИВИСТ
На първия телевизор, който виждах, в салона на общежитието.
Беше много страшно.
Изискването за клетва за лоялност
става все по-разпространено сред правителството
и в страната.
ДА СЕ ОПАЗИМ ОТ КОМУНИСТИТЕ
Правят се списъци на вероятни комунисти или симпатизанти.
И много хора падат жертва, в това число и Пол Робсън.
И след завръщането си от Москва ли сте заклет комунист?
Откъде знаете, че съм комунист?
ПОЛ РОБСЪН
Друг не го знае. - Такъв ли сте?
Възразявам срещу въпроса. - Извинете.
Перифразирайте го, ако обичате.
"ИМПЕРАТОР ДЖОУНС" 1933 Г.
Пол Робсън е най-голямата фигура
в афроамериканската култура през 1930-те.
На върха на черната развлекателна индустрия,
А. ГУДСУЗЯН БИОГРАФ НА ПОАТИЕ
от която Сидни Поатие и Хари Белафонте стават част.
Те се възхищават много на Пол Робсън.
Властите го следят, защото подкрепя пролетариата.
"Да, но те са комунисти." Е, и?
Робсън става интересен двоен шаблон
за Поатие и Белафонте
за това от коя страна на фронта ще воюваш.
Г-Н ТРУМАН, СВАЛЕТЕ ДЖИМ КРОУ ОТ АМЕРИКАНСКИЯ ДОЛАР
Спират Робсън от участия, но не само това,
ами когато го канят да работи в Европа, властите му прибират паспорта.
Виждали сме хора да се борят за свободата си така,
че ако не им бъде дадена, те я отвоюват.
Сидни вижда неуважението към Пол Робсън
и тормоза, на който е подложен.
И когато видиш нещо такова,
СПАЙК ЛИЙ
това се превръща в пътна карта.
Старай се да внимаваш, Сантини.
Аз внимавам.
УЧИЛИЩНА ДЖУНГЛА
1955 Г.
Милър. Ела. Искам да поговорим.
За "Училищна джунгла"?
РЕЖИСЬОР Р. БРУКС
Карали са ви да подписвате клетва за лоялност. Защо?
РАДИО ИНТЕРВЮ СЪС СТЪДС ТЪРКЪЛ
Мисля, че най-вече защото познавах Пол Робсън
и възхищението ми не беше тайна.
Изглежда е било достатъчно да ме превърне в заподозрян.
Недей да скромничиш, Милър.
Знаеш, че си малко по-умен от другите момчета.
Аз ли? - Да.
Класът има нужда от водач.
Поатие се появява в "Каунтъратак",
консервативно издание,
ПОАТИЕ ПОДКРЕПЯ КОМУНИСТИЧЕСКИТЕ КАУЗИ
което разследва левите връзки на фигури от обществения живот в САЩ.
Явно някой е следил Поатие през 50-те.
По онова време политиката в киното изискваше,
ако искаш да работиш, да си в много добри отношения
с тези сили, които изготвяха черните списъци.
Отказвали сте.
Да вървим, умнико.
Чакайте. Той говори за мен.
Рискували сте кариерата си и всичко останало.
Да, но има неща, на които трябва да кажеш "не".
Принципите ми бяха по-важни от това да си играя на политика.
Смело е. Когато залогът е всичко.
ДЕНЗЪЛ УОШИНГТЪН
Можело е да го лишат от роли.
Мога само да предполагам какво е било да говориш открито по онова време.
От всички уроци на баща ми най-трайният беше за мерилото на човек.
Истинското мерило е колко добре се грижи за децата си.
Запомних този урок, сякаш беше гравиран в мозъка ми.
Не знаех накъде ще поема, но знаех, че провалът е изключен.
И тогава ми се обади Ричард Брукс да снимаме "Нещо ценно" в Кения.
И от този момент кариерата ми потръгна.
Дали съм си казал: "Тази страна се буди
и започва да разбира, че някои промени са неизбежни"?
ЧАКАЛНЯ ЗА БЕЛИ ПЪТНИЦИ
Не го направих.
В момента когато негърче влезе в училище,
всеки почтен, самоуважаващ се и любящ родител
СЪДИЯ ЛИАНДЪР ПЕРЕЗ
трябва да изведе бялото си дете от това училище.
Това все още беше Америка през 50-те.
ГАЛЕРИЯ ЗА ЧЕРНОКОЖИ
Америка, в която подобна кариера никога не е била мечта.
Не се беше случвало преди в историята на киното -
чернокож в главната роля.
НЕПОКОРНИТЕ
Чу го какво каза, негро. А сега млъквай.
РЕЖИСЬОР СТЕНЛИ КРАМЪР
Ако още веднъж ми кажеш "негро", ще те убия, Жокер.
Давай.
Внимавай!
1958 Г.
Винаги съм мислела, че има силна връзка
между евреите и чернокожите.
Когато гледах "Непокорните", Тони Къртис, евреинът,
БАРБАРА СТРЕЙЗЪНД
и Сидни Поатие, който беше черен,
той показваше връзката между хора, които са в окови.
А това е кодирано в нашето ДНК.
"Непокорните" беше първият филм, който гледах.
И той много ме впечатли.
И до днес помня да казва на Тони Къртис.
ХОЛИ БЕРИ
"В мен е забита игла. Не ме наричай "момче".
Да. И в момента в мен е забита игла.
Жокер, не ме наричай "момче".
За първи път виждах
чернокож да отстоява себе си и да вдъхва уважение
у бял човек във филм.
Моментът във филма, когато Сидни решава
да пожертва възможната си свобода.
Хайде!
Не мога!
И да спаси белия си приятел,
е нещо, което чернокожите още не харесват и в което не вярват.
Това е моментът с магическия негър, който на практика е клише.
"Непокорните" е един от най-ярките примери
за черен герой, който жертва своето добруване,
рискува или прави невъзможното,
за да помогне на бял герой в момент на беда.
И това беше огромно клише в холивудските сюжети години наред.
За тях беше начин да покажат хуманността и емпатията на чернокожите
дори и в техните борби.
Но чернокожите мислят: "Хей, тези хора са отрепки".
Малко се усъмних в това.
"Аз какво бих направил?" Знаете.
Вероятно и аз бих скочил.
Преживяхме всичко това, оковани един за друг.
И аз няма да те изоставя.
Джеймс Болдуин беше в предаването.
ДЖЕЙМС БОЛДУИН
И каза: "Непокорните"? Средната бяла класа го обича,
но в Ню Йорк черната общност викаше: "Качи се на влака, глупако!".
Какво ще кажете?
Нямам какво да кажа.
Чуйте, този филм беше революционен за времето си.
Така е.
И днес се откроява като революционен.
Добре сме, Жокер. - Да.
"Непокорните" е филмът, който създава образа на Сидни Поатие
като изключително силен актьор.
Името му, с това на Тони Къртис, стои над името на филма,
което е символ на превръщането му в истинска водеща фигура в Холивуд.
ТОНИ КЪРТИС - СИДНИ ПОАТИЕ "НЕПОКОРНИТЕ"
Баща ми и Тони Къртис получиха номинации за "Оскар".
За първи път номинираха чернокож за "Оскар" след Хати Макданиел.
Баща ми се прибра с плакет,
на който пишеше, че е номиниран, и той му отдаваше голямо значение.
Медийното внимание, профилите, кориците на списания.
Той е на корицата на списание "Ебони". Станал е звезда.
Беше красив по много начини.
Най-напред има ли друга такава усмивка?
Може би само на Брандо. Стига.
Част от красотата на Сидни е, че е като ходеща маска йоруба.
Разбирате ли? Като бенински бронз.
Като изваян е.
Беше много красиво създание.
Исках да се омъжа за Сидни Поатие.
Той беше идеалът ми за чернокож мъж.
Сидни притежаваше убедителност.
Разбираше що е имидж и каква е неговата сила.
Виждала съм хора да плачат.
Виждала съм жени да припадат. Виждала съм и съпрузите им да припадат.
Виждала съм как хората се разтапят в негово присъствие.
Беше много елегантен, приличаше на статуя.
Предизвикваше възхищение. Кинозвездите трябва да са такива.
СТАФИДА НА СЛЪНЦЕ
Играх в "Стафида на слънце" през 1959 г. И опознах Сидни.
ЛУИС ГОСЕТ-МЛАДШИ
Двамата се опознахме много добре.
Всеки чернокож беше чел "Стафида на слънце", защото тази пиеса се четеше,
когато разрешиха черната литература в училище.
Сидни ми беше купил палто от норки.
Казах му: "Не ми трябва кожено палто.
Искам само…".
Върнах палтото и инвестирах парите в "Стафида на слънце".
Бях най-големият инвеститор
в тази пиеса, която той играеше на Бродуей.
Бях играл на Броудей преди.
Не знаех дали пиесата ще бъде успешна. Имах добро предчувствие.
През първия антракт можеше да чуеш как пада игла.
Помислихме, че е провал.
Но когато дойде вторият антракт,
публиката беше толкова погълната от нас, че когато пиесата свърши,
имаше…
Дихание, вик, "Браво!".
Беше невероятно.
Разбрах, че ми е писано да съм актьор,
НАГРАДА ЗА НАЙ-ДОБРА ПИЕСА
когато завесата падна на премиерата в Ню Йорк.
След съмненията, които се бяха натрупали от случайната среща
между мен и онзи господин от Американския негърски театър,
когато той ме изхвърли и затръшна вратата,
онази вечер разбрах със сигурност,
че бях официално въведен в истинското ми призвание.
Аз бях актьор.
СТАФИДА НА СЛЪНЦЕ
Имам планове, човече.
1961 Г.
Те ще преобразят града.
Разбираш ли?
РЕЖИСЬОР Д. ПЕТРИ
На другата година филмът
представя пиесата пред по-многобройна публика.
Това е най-наелектризиращата роля на Поатие.
И не е случайно, че ролята е писана от чернокожа
в зората на Движението за граждански права,
за разлика от много негови роли, писани от бели, либерални мъже.
Лорейн Хансбъри може да черпи
ЛОРЕЙН ХАНСБЪРИ
от опита си на чернокожа, за разлика от другите сценаристи в Холивуд.
Знам, че си зает. - Уолтър, моля те.
Най-заетите на този свят са чернокожите колежанчета
ЛУИС ГОСЕТ-МЛАДШИ
със значките на братството и белите обувки.
О, Уоли.
Гледам те, че постоянно, ходиш с учебниците под ръка, на уроци.
На какво те учат? С какво ти пълнят главата?
Таванът на възможностите, с които чернокожите разполагат,
и особено агресивните млади чернокожи мъже по онова време.
Този таван съществува и той го олицетворява.
Няма голяма разлика между Сидни в "Стафида на слънце"
и хлапетата в "Момчета от квартала".
Човече, ти си изпълнен с огорчение.
Ами ти? Не си ли огорчен?
Не виждаш ли, че няма звезди, към които да се стремиш, а?
Говоря за…
Огорчен ли?
Аз съм вулкан. Аз съм великан, а съм заобиколен от мравки,
които дори не разбират за какво говоря. Какво ще кажеш?
Изкуство е да сътвориш момент, като знаеш какво ще направиш,
къде ще е камерата и да разучиш тези движения.
Той беше предвидил всичко.
Беше много трудно да не му подражаваш.
ПАРИЖКИ БЛУС
1961 Г.
РЕЖИСЬОР МАРТИН РИТ
Първата ми среща със Сидни
е, като съм бил много малък,
защото с леля ми Даян са били заедно.
Трябва да съм бил на пет.
Научих за връзката им,
ЛЕНИ КРАВИЦ
когато прочетох книгата на Сидни като много по-голям,
защото леля Даян тогава не говореше за това.
Когато пораснах имаше разговори, защото вече беше уместно.
Бях изнeнадан, защото не знаех, че е било така.
Били са намесени много чувства.
Красив си. - Така ли?
Да.
Караш ме да се чувствам красива.
С теб не се чувствам обикновена.
Чувствам се много специална.
Филмът е много секси.
Черно-бялото е много красиво.
Париж е великолепен.
Намираш се в тези пещери, джаз пещери.
Във филма са Пол Нюман
и леля ми Даян,
която е най-красивата жена, която сте виждали.
С Даян Карол са една от най-красивите двойки в киното.
Носят тренчкоти и се разхождат нощем из Париж.
И си говорят за Движението за граждански права и любов.
Остани в Париж известно време и се разходи.
Седни някъде да обядваш, без да те набият.
Един ден ще погледнеш през океана
и ще си кажеш: "Кому е нужно?".
Докато Поатие се превръща в символ за цялата страна,
той преживява и лична криза.
От една страна
изпитва силна връзка с Даян Карол и любов,
каквато смята, че липсва в брака му.
От друга страна той е баща.
И помни уроците на баща си Реджиналд Поатие,
че мерилото за мъжа е как се грижи за семейството си.
Дали е изоставил тези ценности, когато започва любовна афера?
Не мога да те пусна.
Тогава ела с мен.
До края на снимките на "Парижки блус"
те не са сигурни какво да предприемат в живота си.
Не са сигурни дали ще останат заедно.
Нито какво ще правят със семействата си.
Имал работа и трябвало да се махне.
Не можел да остане вкъщи,
защото трябвало да си наеме апартамент, за да може да пише.
Беше прописал.
Разбира се, оказа се,
че причината беше друга,
а не тази, която той изтъкна.
"Фрийдъм Нау", чуйте ме.
ПРИСЪЕДИНЕТЕ СЕ КЪМ ПОХОДА НА СВОБОДАТА!
Нека всички граждани тръгнат към Вашингтон
със самолет, кола или автобус.
ПОХОД КЪМ ВАШИНГТОН ЗА РАБОТА И СВОБОДА
Както можете да стигнете.
СТИЧАТ СЕ ОТВСЯКЪДЕ
Негрите искат същите неща, каквито белите притежават.
И всичките им права.
Свобода!
ПОХОД КЪМ ВАШИНГТОН 1963 Г.
Целта на този поход е да подкрепи
Закона за гражданските права на президента Кенеди.
Ние бяхме Южняшко черно движение до август 1963 г.
ДА ЖИВЕЕМ И РАБОТИМ ЗАЕДНО
Не само че д-р Кинг описваше мечтите на афроамериканците в Юга,
ами присъстваха и звездите на Холивуд.
Хари и Сидни Поатие го превърнаха в глобално събитие,
преди Мартин Лутър Кинг да е казал и дума.
Д-р Кинг не познава Марлон Брандо.
Не познава Пол Нюман.
Холивудските звезди, които протестират с движенията на д-р Кинг,
са приобщени от Сидни и Хари.
Забелязах, че цял ден днес, във всички речи чувах
и на всички плакати виждах думата "сега, сега" многократно.
И упорито. - Сега!
Неотложността, която пролича днес, кипи в мен през повечето от тези години.
Поне през повечето години на зрелостта ми.
Заинтересувах се от борбата за граждански права
поради необходимостта да оцелея.
Мисля, че интересът ми се зароди преди много години,
но никога не е бил толкова силен, колкото днес.
Господа, мисля, че е време…
Не че само бях впечатлен от активизма на Сидни,
но и бях вдъхновен от него,
РОБЪРТ РЕДФОРД
защото си мислех: "Мога да го направя по свой начин.
Ще трябва да открия моя начин, но мога да направя това.
Имам глас, който мога да използвам".
Бил е изправен пред огромни пречки.
Ясно е, че хората ще кажат: "Кой си ти, че да говориш?".
Просто не е честно.
Той има глас и право да го използва.
Заслужил е този глас.
Това че си актьор не означава, че не можеш да говориш.
За средния американец, за съжаление,
беше невъзможно да ме види.
Понякога се дразнех от това, защото значеше, че не мога да променя
начина, по който чернокожите бяха третирани.
В онзи момент Холивуд не е готов за повече от една чернокожа звезда.
Има една чернокожа звезда. Има и други чернокожи актьори.
В по-голямата си част тази индустрия е била много консервативна
и е трябвало да бъде завлечена в настоящето, което е отнело много време.
Никой не подготвя следващия Сидни Поатие.
Сидни е като комплекс.
Има комплекс "Сидни Поатие". Това е матрица.
А начинът, по който работи расизмът, прилича на "Шотландски боец".
Имаме Сидни. За какво са ни други негри?
Той беше войник на расата, който предвожда армията,
но е с пълното съзнание, че цветът не го определя.
Не го казваше като съпротива или обяснение.
Просто беше факт.
Има толкова много в нас и около нас,
което е било определящо за някои от промените, които съм правил,
някои от изборите, които съм правил.
Някои от тези избори не са
в резултат на житейска равносметка, когато казвам:
"Ето това трябва да направя. Това смятам да направя".
Не. Човек живее според
ценностите, от които се ръководи.
ПОЛСКИ КРИНОВЕ
1963 Г.
РЕЖИСЬОР РАЛФ НЕЛСЪН
"Полски кринове" е нискобюджетен филм,
непретенциозна история за черен майстор,
който пристига в американския югозапад при група монахини
и им помага да построят църква.
Бог е добър. Прати ми голям и силен мъж.
Не ми каза, че ме изпраща. Просто минавах.
През 63-та бях на шест.
Мислех си: "Сидни, тръгвай си. Защо се занимаваш с тях?".
"Влизай в колата."
Така си мислех на шест години.
Той каза: "Не могат да ми платят достатъчно. Нищо не ми предлагат".
Предложих: "Сидни, знаеш ли какво?
Не снимай за пари,
а направи филма срещу правата".
Той каза: "Не се бях сетил". Казах: "Помисли".
Предлагат ролята първо на Белафонте.
Той я отказва с думите: "Образът на този мъж е нереален".
Ужасен филм.
ГЛАСЪТ НА БЕЛАФОНТЕ
Най-ужасният сценарий, който съм чел. Отказах го решително.
А Сидни Поатие прие ролята.
Беше чудесен във филма.
Хари пееше. Имаше друга кариера.
Беше добре финансово. Можеше да си позволи да отказва роли.
Позволяваш си да отказваш, когато къщата е изплатена.
Не критикувам Хари, но той пееше.
Нали?
Когато играехме "Хелоу, Доли!", бях на Бродуей с Пърл Бейли.
ПЪРЛ БЕЙЛИ
Когато някой известен дойдеше на представление,
тя го канеше на сцената.
И той.
Когато дойде Сидни, тя го покани на сцената.
И каза: "Сидни, ела. Хайде да попеем".
А той отвърна: "Не мога да пея!".
Добре. Започваме.
А тя: "Какво говориш? Видях те да пееш в "Полски кринове".
А той: "Беше друг човек!".
Хайде.
Този скромен филм с времето привлича публика.
Той кореспондира на настроението в страната.
Особено се харесва героят на Поатие, Хоумър Смит,
и изпълнението на Поатие
заради милия и приветлив стил, който той внася във филма.
Той улавя подходящото настроение.
Мисля, че ролята беше такава - на мил, добър и жизнерадостен герой,
който може да се открие у повечето хора.
НАГРАДИ НА ФИЛМОВАТА АКАДЕМИЯ 1964 Г.
Голямата вечер в Холивуд.
За 36-и път развлекателната столица на света
отличава най-добрите артисти и постижения, като връчва жадуваните оскари.
Бях десетгодишно дете в Милуоки.
Гледах наградите на филмовата академия,
гледах как пристигат хора в лимузини и всичко останало.
И всеки път когато показваха чернокож човек,
помня, че буквално хващах телефона:
"Дават цветнокожи! Пуснете телевизора".
И пропусках това, което даваха.
Номинираните за най-добра мъжка роля
са Албърт Фини в "Том Джоунс",
Ричард Харис в "Спортен живот",
Рекс Харисън в "Клеопатра",
Пол Нюман в "Хъд",
Сидни Поатие в "Полски кринове".
Победител е Сидни Поатие в "Полски кринове".
Когато обявиха името ми, подскочих и извиках:
"Спечелих! Спечелих!".
Не можах да се сдържа.
Изразих собствените си чувства,
но и чувствата на страшно много хора.
Представяте ли си?
Това е преди Закона за гражданските права.
Представяте ли си шока в залата?
Представяте ли си искрената радост, магията,
и нещо божествено, което се случва в онзи момент,
което засенчва всяко друго културно събитие.
Г-н Поатие е първият негър, който печели тази награда
и новината е приета радушно от публиката.
Това беше повратен момент,
истински повратен момент в Холивуд, който беше избрал
да представя нас, чернокожите,
като напълно различни от онова, което бяхме.
Тъй като пътуването до този момент бе дълго,
естествено съм задължен на безброй хора.
Той беше голямата черна надежда за мен.
В онзи момент той стана голямата черна надежда за мен.
Помня много ясно, че си мислех,
че щом това можеше да се случи на цветнокож мъж,
какво ли можеше да се случи на мен.
Мога само да кажа едно много специално благодаря.
Той успя за много хора, не само за тези, които дойдохме след него,
но за родителите, бабите и дядовците му, та стигнем чак до робството.
Представете си какво са изпитали, когато "той успя".
НАСАУ, БАХАМСКИ О-ВИ 1964 Г.
Да бъдеш първият чернокож, първият човек от Бахамите,
който печели "Оскар" за най-добър актьор
във време, когато на практика това е невъзможно,
трябва да си поне 100 пъти по-добър от другите.
Беше необичайно за онова време,
не толкова защото бях прекалено добър или неопетнен.
Не бях прекалено добър или неопетнен.
Но в мен имаше нещо, което носех от мама,
това, което бе направила като майка, за да оцелея.
Не очаквали да оцелея, да.
Не очаквали да живея, когато съм се родил.
Родил съм се два месеца по-рано.
Баща ми излязъл на другата сутрин,
когато всички присъстващи,
дори акушерката, решили, че няма да живея.
Прибрал се в къщата с кутия за обувки.
И…
били готови да ме погребат.
Но майка ми не искала да чуе.
Казала: "Не, няма да го направиш".
Излязла от къщата
и хлопала по всички врати, където се надявала да намери подкрепа.
Минала край дома на една гадателка.
МАДАМ БЕС МАГИЯ ЗА КЪСМЕТ
Майка ми казала: "Току-що ми се роди дете.
Роди се преждевременно
и искам да ми кажеш за бъдещето на сина ми".
Гадателката затворила очи и лицето й започнало да потрепва.
Очите й се въртели зад клепачите.
Когато рязко отворила очи,
тя казала: "Не се тревожи за сина си.
Той ще живее.
Ще обиколи повечето кътчета на земята.
Ще стане богат и известен".
И че аз ще прославя името й по света.
И всички неща, които тя изброила…
аз съм ги изживял.
Ен Би Си Нюз представя Чейни, Гудман, Шуърнър.
Специален репортаж за тримата активисти за граждански права,
които все още са в неизвестност.
МИСИСИПИ 1964 Г.
Джеймс Чейни, Андрю Гудман и Майкъл Шуърнър
отиват в Мисисипи да регистрират чернокожи избиратели.
Току-що се бях присъединил към движението.
ПРЕП. УИЛИ БЛУ ГРАЖДАНСКИ АКТИВИСТ
Тъкмо бях слязъл от един пикап.
Познавах всички с изключение на Гудман.
Те бяха учители.
Учеха хората какво е вот, и как се гласува, защото ние не знаехме.
Според мен те учеха на американската мечта.
Гласувай и ти избираш.
Не гласувай и те избират.
Не забравяйте да гласувате и изборът ще е ваш.
Веднъж, когато сте отишли на юг, ви се е случило нещо страшно.
Чувал съм нещичко, но дали може да разкажете тази история?
Със Сидни сме приятели от 26 години.
Мисля, че няма наша обща случка,
която да ни е сплотила повече от този момент.
Моят приятел Хари Белафонте се обади да каже:
"Искам да дойдеш с мен в Мисисипи.
Трябва да занесем пари на Движението за граждански права".
Групата в този район нямаше средства и се нуждаеше от помощ.
Ще се отнесем към всички с голямо уважение в Мисисипи,
ГУБЕРНАТОР Р. БАРНЕТ
всеки, който дойде тук, стига да не нарушава нашите закони.
Телефонни обаждания и заплахи идваха денем и нощем.
Искаха да убият Белафонте и Поатие.
Думите им бяха: "Ще убием негрите, които дойдат в Грийнуд".
Мислех си, че заради връзката ми с Боби Кенеди
с едно обаждане до Правосъдното министерство
ОТДЕЛ "ГРАЖДАНСКИ ПРАВА"
като кажа къде отивам ще можем да получим федерална охрана.
Когато пристигнахме на място, нямаше федерални маршали или охрана.
Качихме се в една кола. Чакаха ни две коли -
едната, в която щяхме да пътуваме, а другата за подкрепление.
Никой не искаше да кара колата.
Казах, че аз ще шофирам.
И след здрависванията, поздравите и запознанствата,
натовариха багажа в моята кола.
А Поатие и Белафонте бяха в пилотната кола.
Докато се качвахме в колата, някой каза: "Ето ги".
Светнаха фарове и видяхме, че са ку-клукс-клан.
Потеглихме.
И докато се опитваха да ни настигнат,
третата кола им пречеше при всеки опит да изпреварят.
Блъснаха се в задницата на колата.
Първата ми мисъл беше: "Не им позволявай да изпреварят".
Постоянно се блъскаха в колата зад нас,
за да я избутат от магистралата и да се доберат до нас.
Каквото и да става, не ги пускай.
Ако те застрелят в гръб, значи така е трябвало да умреш.
Така ме блъскаха няколко километра.
Не успяха да ме изпреварят и се отказаха.
Студенти се качиха в наличните коли, излязоха на магистралата
и ни закараха в Грийнуд с парите.
Пристигнахме живи и здрави.
Беше като в Библията.
Хората бяха по дърветата.
И в продължение на една пресечка беше пълно с хора.
И това ме разплака.
Хората по дърветата и по покривите,
това беше вълшебно.
И когато видяха Поатие,
запяха песента от "Полски кринове" -
"Амин".
Беше нещо специално.
Всяка година около март и април
1967 Г. Д-Р МАРТИН ЛУТЪР КИНГ
вестниците започват да пишат за приближаващото дълго, горещо лято.
Плячкосването, убийствата, палежите нямат нищо общо с гражданските права.
ДЕТРОЙТ
БОСТЪН
НЮАРК
Омръзна ни.
Няма да отстъпваме повече на белите.
ЧАРЛЗ ЕВЪРС
Не се шегуваме.
Помня ясно, че когато бях на около 10 години,
през 1967 г., беше лятото на Сидни.
Мама ме заведе да гледам "На учителя с любов",
"Среднощна жега" и "Познай кой ще дойде на вечеря".
Имали сме чернокожи звезди в киното,
но Сидни може би е първата истинска чернокожа звезда в Холивуд.
Хората ходят на кино, за да гледат филмите на Сидни Поатие.
И белите ходеха на кино, за да гледат филмите на Сидни Поатие,
и по-важното - по времето на Движението за граждански права,
а той беше едно от лицата му.
Звездата на боксофис класацията. Чернокож, 1967-68 г.
И цялата страна се завихря около него.
СРЕДНОЩНА ЖЕГА
Стани, момче.
РЕЖИСЬОР НОРМАН ДЖУИСЪН
Веднага!
Помня, че бях впечатлен от непоклатимото достойнство на този мъж.
Филмът си играе с очакванията на зрителя. Той няма да го изтърпи.
Чудиш се колко ще изтърпи, преди да избухне.
Много си самоуверен, Върджил.
"Върджил", странно име за негър от Филаделфия. Как те наричат там?
Наричат ме г-н Тибс.
"Наричат ме г-н Тибс."
Харесваше ми, защото говорех на екрана.
А публиката беше основно черна.
Аплодираше и беше много оживена.
Прочутата сцена в оранжерията, когато плантаторът го зашлевява
и Сидни му отвръща.
В киносалона през 1967 г. ефектът беше поразителен.
Г-н Колберт бил ли е в тази оранжерия, снощи около полунощ?
Можеше да се чуе как пада игла.
Това бе най-шумната тишина в киносалон.
Чува се това.
Хората се спогледаха.
Чернокожите полудяха, защото беше невиждано.
Това не се беше случвало на екран преди.
Той беше голяма работа.
Какво ще направите?
Не знам.
Знаете ли какво направихме?
"Да!"
В оригиналния сценарий аз го изглеждах с презрение
и, погълнат от силните си идеали, си тръгвах.
Това можеше да стане, ако друг актьор играеше тази роля,
но не и с мен.
Помнех много ясно онази вечер в Маями,
с пистолета, опрян в главата ми.
Казах на режисьора, че сценарият трябва да се промени.
Сигурен съм, че само Сидни може да направи това.
Той беше звезда. Най-голямата.
Нямаше никакво съмнение по това време.
И не си оставяше магарето в калта.
И наистина това се оказа най-паметният момент във филма.
Но също така беше показателен за времето.
Беше показателен за времето, когато в Америка, поне във филмите,
можехме да приемем някои реалности.
Както всички казват: "Плесницата, която отекна по целия свят".
Тя го направи известен.
Така че имаме интересно съвпадение между Сидни в онзи момент
и онова, което се случва на фронта.
НА УЧИТЕЛЯ С ЛЮБОВ
РЕЖИСЬОР ДЖЕЙМС КЛАВЕЛ
Гледаш чернокож мъж,
който е учител и ментор на тези деца.
Обикновено белият беше героят,
а чернокожите бяха спасявани или бяха лошите.
А това изцяло преобърна разказа.
Седнете.
"На учителя с любов" беше любимият ми филм,
защото гледах татко
да реагира така, както прави с нас.
Не само че учеше децата си, но той учеше всички.
Виждах него.
Всички виждаха актьора.
Аз виждах бащата.
В тази стая ще се спазват определени правила за поведение.
Ще ме наричате "сър" или "г-н Такъри".
Към младите дами ще се обръщате с "госпожице",
а към момчетата - с фамилията им.
Казвам, че имам ангели на раменете си,
ЛУЛУ
защото имам невероятен късмет.
Бях артист. Музикант.
Бях певица, но никога не бях играла.
Да.
Мениджърката ми беше много умна.
Когато ме поканиха за филма,
тя каза: "Да, и ще пее заглавната песен".
Искам да кажа.
Аз бях свързана с това послание,
което беше много силно.
Посланието беше за любов. За "Животът на чернокожите е от значение".
Той е толкова важен, колкото и белите деца в училището.
Всъщност той е по-важен в живота на това училище
от всеки друг, когото ще срещнат в живота си.
Имах много хитове преди това,
както и много хитове след това.
Но този се откроява,
защото не беше важна само песента.
Беше важен Сидни Поатие и посланието на филма.
Реч!
Важно е да отбележим, че тези филми не са правени за чернокожи.
Те са заснети,
тъй като той разбира много добре историята, която разказва,
и какво се случва с движението, особено това на д-р Кинг.
Но той е първият в масмедиите, който доказва, че чернокожите са хора.
Всеки път когато можеш да очовечиш чернотата,
да я очовечиш и нормализираш
пред свят, който дори не ни смята за хора, това помага на каузата.
ПОЗНАЙ КОЙ ЩЕ ДОЙДЕ НА ВЕЧЕРЯ
Защото смисълът e да позволиш на хората да видят, че сме човеци.
РЕЖИСЬОР СТЕНЛИ КРАМЪР
Джон Уейд Прентис.
Не е ли прекрасно име?
Джон Уейд.
Ще бъда Джоана Прентис.
Това е Джон.
Много ми е приятно да се запознаем.
И на мен, г-жо Дрейтън.
Г-жо Дрейтън, аз съм лекар.
Дано не ме сметнете за самонадеян,
ако кажа, че трябва да седнете, преди да паднете.
Той мисли, че ще припаднеш, защото е негър.
Бях на 22 години и Сидни беше мил,
КАТРИН ХОТЪН
а аз бях много наивна.
Когато снимахме сцената с целувката,
не смятах, че е кой знае какво.
Операторът каза: "Добре. Готови сме да снимаме".
Огледах се наоколо във студиото
и видях едни много сериозни лица.
Не знаех какво става.
Едва после,
когато отидох да ми свалят грима,
попитах гримьорката.
Казах: "Какво стана в онази стая?".
А тя отвърна: "Колко си наивна.
Не знаеш ли?".
Отвърнах: "Не, не знам. Какво стана?".
Много хора ще си помислят, че сме шокираща двойка.
Нали, г-жо Дрейтън? - Разбирам ви.
Мисля, че е много лесно
за всеки неучаствал в културните сблъсъци на онова време,
несправедливо да отхвърли филми като "Познай кой ще дойде на вечеря",
забравяйки колко революционни бяха в контекста на времето си.
Тази връзка се разви много бързо. Сам го каза.
Помисли ли какво ще кажат хората за теб?
В 16-17 щата вие нарушавате закона и ще бъдете престъпници.
Сцената в "Познай кой ще дойде на вечеря",
където той казва: "Ти мислиш за себе си като за цветнокож човек,
а аз мисля за себе си като за човек", определя Сидни Поатие.
Ти си ми баща.
Аз съм твой син. И те обичам.
Винаги съм те обичал и винаги ще те обичам.
Но ти мислиш за себе си като за цветнокож човек,
а аз мисля за себе си като за човек.
Това дори не е филмова реплика за него, защото това е той.
Той се смята за човек.
Тези три филма са финансово успешни.
Той носи бяла риза и вратовръзка в трите.
Тогава става Сър Сидни.
Вече се е наложил с "Полски кринове" през 1963 г.
Но изведнъж не само че е почитан, ами и носи печалби.
А това е без прецедент
в онзи момент от историята на американското кино.
Попитах го: "Ще снимаш ли филм след този?".
А той каза: "Не".
Каза: "Вероятно това ще е последният филм, който снимам".
Попитах: "Защо?".
А той каза: "Защото чернокожите,
моите хора, ме мислят за Чичо Том".
Предвид бързо променящите се социални течения
срещу мен се надигаше значително недоволство
сред кръгове на черната общност.
Културна вълна, която стигна кулминацията си,
когато "Ню Йорк Таймс" публикува статия,
озаглавена "Защо белите харесват Сидни Поатие?".
ОТНОВО ВИЖДАМЕ СИНДРОМА НА СИДНИ ПОАТИЕ:
ДОБЪР ЧОВЕК В ИЗЦЯЛО БЯЛ СВЯТ.
Имаше разбиране, че аз бях Чичо Том, дори "домашен негър",
защото играех роли, които бяха приемливи за бялата публика,
защото играех благородния негър, който сбъдва бялата либерална фантазия.
НО ТОЙ ОСТАВА НЕРЕАЛЕН БЛИЗО 20 ГОДИНИ,
КАТО ИГРАЕ ЕДНА И СЪЩА РОЛЯ,
ТАЗИ НА СТЕРИЛНИЯ ЕДНОИЗМЕРЕН ГЕРОЙ.
Аз съм артист, човек, американец, съвременник.
Аз съм ужасно много неща,
така че бих искал да се отнасяте с нужното уважение.
Не е лесно да си първи.
Когато си индивид,
който трябва да представлява цялата раса,
това е като да си Джаки Робинсън.
Ти понасяш ударите към цялата раса.
Сидни трябва да понесе много удари,
за разлика от Дензъл.
Когато се молиш за дъжд, трябва да си подготвен и за калта.
Той има широки рамене.
Има широки рамене, но трябва да носи и голям товар.
Има големи очаквания, че ще постъпваш правилно,
но е трудно да прецениш.
Сидни обаче винаги е притежавал две от любимите ми неща -
скромност с креативността и достойнство с успеха.
КУИНСИ ДЖОУНС
Усещахте ли натиск? - Няма начин.
Усещаш го постоянно.
Знаеш, че има хора, които гледат
дали представляваш хората така, както те смятат, че трябва,
и дали оправдаваш тяхната представа за теб,
дали трябва да те приемат или не.
Беше ли самотно? - "Беше ли самотно?"
Разбира се.
Беше самотно, да.
4 АПРИЛ 1968 Г.
Знаят ли за Мартин Лутър Кинг?
Имаме много тъжна новина за всички вас.
И мисля тъжна новина за всички сънародници
и хората, които обичат мира по целия свят.
Мартин Лутър Кинг е бил убит тази вечер в Мемфис, Тенеси.
Ен Би Си прекъсва редовната си програма,
за да излъчи следващия репортаж.
МАРТИН ЛУТЪР КИНГ 1929-1968
Мартин Лутър Кинг-младши е бил убит тази вечер в Мемфис, Тенеси,
прострелян в лицето, докато стоял сам на балкона на хотелската си стая.
Умира в болница един час по-късно.
Прибирах се в Плезънтвил с автобуса.
ПАМЕЛА ПОАТИЕ ДЪЩЕРЯ
Татко причака автобуса в края на алеята при пощенската кутия.
Качи се в автобуса. Стоеше приведен, защото е много висок.
Погледна към всички деца
и им каза нещо общовалидно,
нещо като: "Един велик човек беше…
отнет от нас". Така се изрази.
"Нека не забравяме великите му думи
да се отнасяме към всички с уважение и достойнство."
Децата бяха застинали.
Те просто го гледаха.
И тогава татко каза: "Момичета, да вървим.
Да се прибираме у дома".
Пепел при пепелта,
прах при прахта.
Благодарим на Бог, че ни даде водач,
който беше готов да загине, но не и да убие.
През 1965 г. Малкълм Екс беше убит в джамия в Харлем.
През 1968 г. убиха Мартин Лутър Кинг.
Имаме по-крехка демокрация
в юдейско-християнското общество, отколкото смятаме.
Държат ни заедно няколко културни нишки.
И Сидни Поатие е една от тези културни нишки.
Убийството на Мартин Лутър Кинг
отваря нов период в професионалния живот на Поатие
и също така повлиява силно върху личния му живот.
В личен план не само губи посока като толкова много афроамериканци
след убийството на Мартин Лутър Кинг,
но и се скарва с най-добрия си приятел Хари Белафонте.
Непосредствено след убийството на Кинг
двамата обсъждат как да се почете паметта на Кинг.
АРАМ ГУДСУЗЯН
Белафонте иска да организира митинг в Атланта след погребението.
Но Поатие е против, защото смята, че ще се отвлече вниманието от Кинг.
Това води до конфликт между двамата и те спират да си говорят за дълго време.
Двама много неотстъпчиви мъже.
БЕВЪРЛИ ХЕНДЕРСЪН ДЪЩЕРЯ
Може ли да го повторя? Двама много неотстъпчиви мъже.
И не крият какво мислят.
Хари иска да направи нещо, което да позволи на общността
да изрази скръбта си и да отдаде почит.
А според мен Поатие правилно смята, че това ще отвлече вниманието.
Това показва донякъде как е трябвало да решават нещата в крачка
след непредвидени и жестоки обстоятелства.
Да вземем само травмата.
За Поатие и Белафонте настъпва прелом в онзи момент.
Губи най-добрия си приятел
по времето, когато всичко се носи без посока.
Развел се е с жена си. Опитва се да гради връзка с Даян Карол.
Голяма част от наследството на баща ми
са уроците, които той предаде на синовете си.
Тези уроци ми тежаха, когато се разделихме с първата ми съпруга.
Раздялата беше дълга, болезнена и мъчителна за всички.
За мама не беше приятно и мисля, че много силно усещах това,
защото не виждах какво изживява баща ми,
но виждах какво изживява тя.
Приятелите решиха чия страна да вземат
и това беше болезнено за мен.
Повечето предпочетоха баща ми.
Вече нямаше "чичо това" или "лельо онова",
нито кръстници.
Това може да ме разплаче,
но аз бях благодарна за хората, които я подкрепиха.
Разбира се, също така бях влюбен в друга жена
и вината от това беше нещо,
което 11 години психотерапия не излекуваха.
"Жена ми не ме разбира", казвах клиширано.
Казвах и че другата жена преследва личните си цели.
След всяка кратка раздяла
пак подновявахме връзката.
ДАЯН КАРОЛ
И мисля, че разбрахме
много преди връзката да приключи,
че тя не беше здравословна,
че не беше връзка,
която може да прерасне дори в едно добро приятелство.
Интересно е да видиш колко бързо се мени попкултурата.
От 63-та с "Полски кринове" до 68-а може би,
той задава тона какво представляват чернокожите.
Случват се две неща.
Движението "Черна власт".
Говорим за "Кажи високо аз съм черен и се гордея".
Ние се чувствахме като един народ.
Афропрически, "Соул Трейн".
И киното на черната експлоатация.
Мамка ти! Махай се.
Това, което го прави толкова революционен през 67-а и 68-а,
е демоде, защото има ново поколение, което спи с бели жени на екрана
и не само зашлевява бели мъже, ами ги убива.
Във филмите на черната експлоатация само наритват задниците на белите.
За това става дума.
И за съжаление черната публика решава, че Сидни не е модерен.
Аз не съм съгласен, но ако погледнете черната публика,
на филмите на черната експлоатация тя се тълпи.
Куинси Джоунс вдигна купон у тях за моя 42-ри рожден ден
и Сидни Поатие беше там.
Помня, че слязох по стълбите, завих
и той стоеше пред мен.
Аз застинах, защото той е моят герой.
Той каза само: "Как си, скъпа?
Копнеех да се запознаем, скъпа".
И разбира се, че аз се просълзих.
И казах:
"Нямате представа какво означава този момент за мен".
По онова време черната общност много ме критикуваше,
че не съм достатъчно черна, че не правя достатъчно черни предавания.
Той ме сложи в един ъгъл на купона за моя 42-ри рожден ден
и каза:
"Трудно е, когато носиш мечтите на другите хора,
да съхраниш мечтата вътре в себе си.
Знай, че ако си вярна на това,
само това има значение".
И това промени живота ми в онзи момент.
Разказваше ми какво се е случило с него.
"Дали Сидни Поатие е достатъчно черен?
Дали е достатъчно добър? Дали представя каквото искаме?"
Как това го е накарало да се чувства и че го е съборило за известно време.
Той просто е опитвал да вземе най-доброто решение филм след филм,
изхождайки от факта, че е син на Реджиналд и Ивлин Поатие.
Когато буквално си атакуван по този начин,
това е атака върху характера ти,
върху теб самия, ценностната ти система,
стойността ти като човек и като чернокож.
ИЗГУБЕНИЯТ ЧОВЕК
Когато се готвех за снимките на "Изгубеният човек",
нищо не ми подсказваше,
че ме очаква любовта на живота ми.
Със сестра ми гледахме "Изгубеният човек" за първи път,
когато бяхме над 20-годишни.
СИДНИ ПОАТИЕ ХАРТСОНГ
Никой не можеше да намери копие преди това. Не ме питайте защо.
Мама е канадка,
но живее в Париж и се снима във френски филми,
затова решават, че е френска актриса.
1967 Г.
Когато от "Юнивърсъл" се обръщат към нея,
тя най-напред пита: "Кой друг ще играе във филма?".
И когато казват "Сидни Поатие",
отговорът й бил: "Кой е този?".
Казаха: "О, но това е Сидни Поатие. Той е най-известният актьор".
ДЖОАНА ШИМКУС ПОАТИЕ
И аз казах: "Никога не съм гледала негов филм".
Случи се, че бях в Лондон
и даваха филма "Кръпка синьо".
КРЪПКА СИНЬО 1965 Г.
Казах си: "Много е сладък".
По онова време бях на корицата на американския "Вог"
и играех в един филм, в който прожектираха независими филми.
Тогава отидох в Ел Ей и се запознах със Сидни.
Той беше много мил.
Обядвахме и това беше всичко.
По онова време бях сгодена за друг мъж.
Начинът, по който хапеш устни.
Не ни трябваше много,
след като започнахме снимките,
да се запитаме дали сили, по-големи от нас,
не ни бяха събрали заедно.
Този път аз бях готов да изживея любовната история,
която бях видял в брака на моите родители
в началото на живота си.
Това, че са снимали филм заедно
беше част от историята на запознанството им.
Така че помня историята как са се запознали.
Родителите ми се оженили, когато със сестра ми сме били на 2 и на 4 г.
Мама ни завела на педиатър.
И там я взели за бавачката.
В онзи ден тя се прибира и казва: "Край".
АНИКА ПОАТИЕ
"Ще се ожениш за мен още тази седмица.
Точка". И те се женят същата седмица.
Оженихме се вкъщи.
По средата на церемонията
Сидни, която беше на 2,5 г., дойде и задърпа Сидни за сакото.
"Тате, какво правиш?"
Някой каза: "Татко ти се жени за майка ти, скъпа".
И тя отвърна: "А, добре". И това беше. Оженихме се.
Докато растях, много от приятелските ни семейства
и много от приятелите ни бяха от две раси.
Моите родители предвидливо
ни обградиха с други семейства със смесени раси.
Бяхме една малка групичка, в която се познавахме много добре.
Децата играеха заедно, за да се чувстваме нормално.
Куинси и Пеги. Кидада и Рашида.
С тях общувахме най-много.
Те ни бяха като сестри, дъщери на нашите кръстници.
Мисля, че успяха да ни опазят от всеобщите разбирания по въпроса.
Татко не ни делеше.
"Добре, това е едното семейство. А това другото."
Казваше: "Не, това е моето семейство".
Той се стараеше да разберем, че сме едно цяло.
Като баща той се справя отлично.
Ние сме шест момичета.
Той се грижеше за всички.
Помогна и това, че и двете му съпруги бяха прекрасни жени.
Двете много си приличаха.
Джоана и майка ми си приличат много,
тъй като и двете са с големи сърца.
С големи сърца и държат на семейството.
Неговата майка му е повтаряла:
"Грижи се за децата и за семейството".
ШЕРИ ПОАТИЕ ДЪЩЕРЯ
И до днес
той прави точно това.
Той е научил всички ни на това,
така че ние се грижим една за друга.
В началото на 1970-те пред Поатие се открива шанс,
който ще промени живота му по много начини.
Обажда му се Хари Белафонте, с когото не е говорил
от убийството на Мартин Лутър Кинг през 1968 г.
Как ме намери?
Попитах коня ти.
Белафонте казва на Сидни: "Имам проект за теб".
Не знам дали е имало нужда да каже нещо повече от това.
Шестото чувство се включва.
"Да. Добре, къде? Кога? Там съм."
БЪК И ПРОПОВЕДНИКЪТ
1972 Г.
РЕЖИСЬОР СИДНИ ПОАТИЕ
Това е първата режисьорска работа на Сидни.
Когато започвахме снимките, Сидни не беше режисьорът.
Пое тази отговорност около седмица след началото на снимките.
Какво стана с първия режисьор?
След първата седмица от снимките Хари ми каза:
"Мисля, че трябва да сменим режисьора".
Той не разбираше същността на материала.
А материалът
преплиташе културата на индианците с тази на афроамериканците.
Нямаше филм, в който да съм се снимал
и да не съм наблюдавал режисьора много внимателно.
И след като го бях правил в продължение на много години,
аз се бях научил с гледане.
Влязох в ролята на режисьор и режисирах една седмица.
От "Колумбия" изгледаха материала, който бях заснел
и ми изпратиха съобщение.
Казаха: "Искаме да продължиш да режисираш филма.
Това, което видяхме, е добре според нас".
Камера. - Бог да ви благослови.
Аз съм Уилис Оукс Ръдърфорд
от ордена "Тук и там" на Светата църква на убеждаването.
Откъде сте, преподобни?
Окръг Сънфлауър, Мисисипи.
Стоп!
Благодаря. Отлично.
Продължаваме. - Снимаме.
Отначало ли? - Да.
Отначало.
"СОУЛ!" С ЕЛИС ХЕЙЗЛИП
Това беше сцена от "Бък и проповедникът",
който скоро ще излезе по кината.
Как ви се стори да режисирате Хари?
Държеше ли се като звезда с голямо его?
Радвам се, че задавате този въпрос.
Във филма има отлична химия между Сидни и Хари.
Вижда се, че двамата искрено се харесват,
че има топлина.
Много хора ще се изненадат,
че той е най-изпълнителният актьор, с когото някога съм работил.
И пред, надявам се, 10 милиона души
искам да ти благодаря, Би.
Като най-влиятелния чернокож актьор
и един от най-влиятелните актьори в Холивуд по онова време,
е чудесно, че влиза в ролята на режисьор.
А и самата тема - филмът разказва за чернокожите в Запада,
тема, която попкултурата не е изследвала въобще
или е било с пренебрежение.
Направихме развлекателен филм с послание.
Смятахме, че черните са изиграли важна роля
в създаването на Запада.
Искахме черните деца да видят това.
Не можем да забравим какво направи Сидни като режисьор.
Всички филми, които е имал шанса да направи.
Нямаше да имаме тази гледна точка.
Тази история нямаше да бъде разказана по този начин, ако не беше Сидни.
"Аз съм Бък."
Аз съм Бък.
Няма да го видим повече като внушителния актьор,
какъвто е през 60-те г.
Той няма да бъде отново същата мегазвезда.
От друга страна играе ролята на лидер в черен Холивуд през 70-те
по начини, които създават повече възможности за тези след него.
Ако имаше равни възможности в този бизнес,
щеше да има 15 души като Сидни Поатие и 10-12 като Хари Белафонте, но няма.
Или обратното. 15 като Белафонте и 10…
Внимавай.
През 1969 г. ние станахме бизнес партньори
заедно с Пол Нюман.
Компанията се казваше "Фърст артистс",
което беше нещо ново, защото артистите имаха творчески контрол,
пълен творчески контрол над филмите си.
Не получавахме пари предварително,
а ни се плащаше, ако филмът беше печеливш.
Не се интересувах от заплащането. Интересувах се само от творческия контрол.
За мен беше голяма чест да съм единствената жена
и се гордея много с моето партньорство със Сидни.
Много дързък ход е да основеш продуцентска компания,
ако си чернокож в Холивуд.
Според мен хората смятат
че той трябва да е доволен от това, което има.
"Получаваш много роли. Добре си.
Не ти трябва властта да правиш сам филмите си."
Това е поредният ход, с който той изпраща посланието си.
Това, което искахме,
беше да можем да правим филми по наш избор.
Да ги правим сами, да избираме материала.
Направих "Събота вечер в предградията", "Да го направим отново", "Част от парите".
Бяха отлични филми.
Мислех, че е страхотно.
Да. Беше страхотно, когато татко стана режисьор.
Той разбираше индустрията,
какво трябва да се направи и какво може да се направи.
Той разбира, че в един момент няма никакви
афроамериканци на снимачната площадка, а ако има, са малко.
Навсякъде. Наистина навсякъде.
И се зае да поправи това.
Трябва да подчертаем,
че вие давате работа на много чернокожи зад кулисите.
Не само че има ужасно талантливи чернокожи актьори.
Да. Имаме 1300 чернокожи, които работят по филма.
Статисти, техници и т.н.
1276 са мои роднини.
Браво.
Сидни държи на расата си,
така че как може да режисира филм,
когато всички пред камерата са черни,
а всички зад камерата са бели? Няма да го направи.
Няма никакво съмнение. Сидни няма да го направи.
Сидни ще направи така, че да сложи черни хора там,
където могат да имат кариера, зад камерата.
Кариерата зад камера е по-дълга от тази пред камерата.
Интересното за Поатие като актьор сега е,
че подава топката.
Не държи да бъде в центъра.
Много искам да работя като режисьор. Да вземам решения в тази област.
Да чета сценарии, да работя с актьори и да създавам настроение.
Искам да нарисувам картина.
Нямам такива амбиции като актьор.
Мисля, че съм покорил върховете, които исках, като актьор.
Една вечер влязох в кино на Трето авеню в Ню Йорк.
Даваха филма "Да го направим отново".
Влязох и седнах отзад.
Салонът беше пълен, а аз седях отзад и наблюдавах реакциите.
Имаше чернокожи жени.
Те седяха и се заливаха от смях.
"ДА ГО НАПРАВИМ ОТНОВО" 1975 Г.
Умираха от радост, като гледаха тези герои,
защото ние създадохме образи, които те можеха да приемат.
Заради тази реакция реших, че трябва да намеря нещо подобно.
В комедиите, които режисирах, се опитвахме да са такива,
в които зрителите да се разпознаят
по един приятен начин.
И така Сидни Поатие става режисьор на комедии.
Какъв невероятен обрат.
Той е голям комедиен режисьор и снима филм
с може би най-непредсказуемия, чаровен и талантлив чернокож комик.
Осъждам ви на 125 години
под опеката на комисаря
от Дирекция "Затвори".
Когато гледате филмите на Поатие, които той режисира,
той няма въздействащ визуален стил.
Но отлично режисира актьорите.
РЕЖИСЬОР СИДНИ ПОАТИЕ
И оставя пространство на Джийн Уайлдър да се изяви,
както и на Ричард Прайър.
Невинен съм.
Адвокатът каза да признаем. - Знам, че съм невинен.
Аз… - Не, шегува се.
Казах му… - Казва, че сме невинни.
Невинни сме. - Дали това е правилното дело?
Няма да ви хрумне,
че най-големият му режисьорски успех е комедия.
Човекът, който ни отвежда до Дензъл и Уесли,
е човекът, който ни отвежда до Робърт Таунсенд и Кийнън Айвъри Уейънс,
защото е първият голям комедиен режисьор в Холивуд.
"НЕ СИ СТРУВА" 100 МИЛИОНА Щ.Д. В БОКСОФИСА
Кажи "здравей" на татко. - Здравей, татко.
Стой там, Аника.
Виждам те, Сидни.
Какво виждаш? - Теб.
Тук са парите,
както казваме на снимки.
Усмихни се. Добре.
Сидни Пи?
Онова, за което му се възхищавам, е,
че много често, когато кариерата на актьора започне да залязва,
той приема всичко, което му предложат,
защото иска да остане актуален и да продължи да работи като актьор.
А при татко това го няма.
Реших да се оттегля.
В живота човек не бива да прекарва последните си моменти,
осъзнавайки,
че е прекарал целия си живот, тъпчейки по един коловоз.
Имах прекрасна кариера в продължение на много години.
Не казвам, че щеше да продължи със същото темпо.
Но ако бе продължила, щеше да ме лиши от шанса
да бъда по-пълноценен човек.
Успехът ни капсулира.
Не исках това да се случи. Исках да разбера какво е да режисираш
и режисирах пет-шест филма.
Исках да разбера какво е да продуцираш, затова продуцирах няколко филма.
Роден съм с любопитство, заради което съм си патил много като дете,
но то със сигурност ми помогна като възрастен.
Надявам се това любопитство да не ме напусне до края на живота ми.
Носителят на "Оскар" за цялостно творчество за 1992 г.,
Сидни Поатие.
"ОСКАР" ЗА ЦЯЛОСТНО ТВОРЧЕСТВО 1992 Г.
Винаги мисля за Сидни като за огромен фар,
който стои на някой нос в тъмното.
И свети ярко.
Казах му, че през годините, когато се формирах,
гледах светлината, която той излъчваше към мен.
Нямаше друг фар, ярък колкото този,
стабилен колкото този
и в който да вярвам толкова силно.
Преди 48 години, през зимата на 1945 г.,
Сидни Поатие влиза в малък театър в Харлем.
Това е Американският негърски театър.
Сидни разчупва стереотипите в много отношения.
Сидни беше винаги на ниво, за да можем и ние да сме на ниво.
Мисля, че той наистина е много добър човек.
Той е отличен пример какъв трябва да бъде един мъж.
Постигнал е много в кариерата си.
Преживял е толкова много,
за да каже:
ОРДЕН НА БРИТАНСКАТА ИМПЕРИЯ 1974 Г.
"Хей, постигнах всичко, което можах.
Сега искам да погледна назад и да си кажа:
"Постъпих правилно от морална гледна точка".
ПОСЛАНИК В ЯПОНИЯ 1997 Г.
Той го направи.
Приятели сме от много години.
Със Сидни съм споделял повече, отколкото с всеки друг.
Гордея се много с това, което той постигна
като артист и гражданин.
И съм голям щастливец, че ти си мой приятел.
Обичам те.
"Оскар" печели Дензъл Уошингтън.
НАГРАДИ НА ФИЛМОВАТА АКАДЕМИЯ 2002 Г.
"Оскар" печели Холи Бери за "Балът на чудовищата".
О, боже.
За мен тази вечер беше много важна.
Беше историческа
и заради наградата на Дензъл
и оскара на Сидни за цялостно творчество.
Знаех, че този момент ще вдъхнови много хора.
Благодаря ви от сърце.
ДЕНЗЪЛ УОШИНГТЪН
От 40 г. гоня Сидни, накрая ми дадоха "Оскар",
но взеха че дадоха и на него.
Помня, че той се изправи.
Ние бяхме на разстояние
и това беше начин да покаже, че предава щафетата.
Винаги ще вървя по твоите стъпки.
Не искам нищо друго, сър.
Нищо друго. Бог да те благослови!
Няма друг като него. Няма и да има.
Казват, че Сидни Поатие не прави филми,
МЕДАЛ НА СВОБОДАТА 2009 Г.
а кове етапите от прогреса на Америка.
Някога Поатие казва, че целта му е да стане по-добър човек.
Постигнал го е, а по пътя е направил всички нас малко по-добри.
Той е от хората, които идват на тази земя
да я размърдат, променят и разтърсят,
да дадат на хората това, от което се нуждаят,
за да могат да продължат напред и да променят живота си.
Сидни Поатие е могъща стихия,
а хубавото на енергията е,
както дядо ме е учил, че не можеш да я убиеш.
НЕЛСЪН МАНДЕЛА
Енергията никога не спира.
Всичко, което Сидни е създал, винаги е тук
и ще продължава да расте.
Какъв красив живот.
Честито, Опра, от всички нас за тези 20 години
и за светлината, която носиш и която огрява кротко
тези, които най-много се нуждаят от нея.
Аз съм голяма част от наследството му,
както е и всеки друг, чийто живот той е докоснал.
Всеки, който е почувствал нещо да трепва или да се отваря в него,
докато го гледа в "На учителя с любов"
или в "Познай кой ще дойде на вечеря",
или в онзи момент, когато скача от влака
и остава при Тони Къртис,
и си е мислил: "Негър да направи това?".
Това е неговата същност.
Всеки живот, който е докоснал.
Само това мога да кажа.
Обичам го толкова много.
Истина е.
Животът ми нямаше да е същият без него.
Изминах дълъг път.
Изминах наистина много, много дълъг път.
И се гордея с това.
Тук съм, за да бъда
най-добрият съпруг, най-добрият дядо,
най-добрият баща, най-добрият прадядо.
Старая се да им предам всичко, което може да се сметне за добро в мен.
Аз истински, истински се старая
да бъда по-добър утре,
отколкото съм бил днес.
По-добро човешко същество.
Не по-добър актьор, а по-добро човешко същество.
И когато умра, няма да се страхувам, че съм живял.
СИДНИ ПОАТИЕ 1927-2022
Превод на субтитрите Петя Петрова