Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mani neuzskatīja par dzīvotāju.
Es piedzimu divus mēnešus pirms noteiktā laika.
Kad bija skaidrs, ka neizdzīvošu…
mans tēvs atgriezās mājās…
ar kurpju kasti.
THIS LIFE SIDNIJS PUATJĒ
Viņi bija gatavi mani apglabāt.
Uzskatu, ka manā dzīvē ir bijuši
vairāki brīnišķīgi, neaprakstāmi pavērsieni.
Pasaule, ko pazinu, bija vienkārša.
Es nezināju, ka ir kas tāds kā elektrība.
KETA, BAHAMAS 1927. GADS
Es nezināju, ka ūdeni mājai var pievadīt pa cauruli.
Pasauli es iepazinu vērojot.
Es redzēju radības. Es redzēju putnus.
Un man pašam bija jāatklāj, kas tie tādi ir.
Es biju jaunākais no visiem bērniem.
Un es, protams, dabūju no viņiem trūkties visvairāk.
Bet es biju jaunākais,
un mani bieži atstāja mājās, kad vecāki gāja strādāt uz lauka.
Mani vecāki bija tomātu audzētāji.
Izglītība bija ļoti niecīga. Ļoti niecīga.
Viss, ko es zināju par vērtībām, par to, kas ir labi vai slikti,
par to, kas esmu es - vērtību ziņā -, noteikti nāca no vecākiem.
Es vienmēr viņus vēroju.
REDŽINALDS UN EVELINA PUATJĒ
Kā viņi viens pret otru izturējās. Kā viens par otru rūpējās.
Kā izturējās pret saviem draugiem.
Kā viņi izturējās pret citiem ciema iedzīvotājiem.
Un es centos izturēties pēc iespējas līdzīgāk,
jo redzēju viņu izturēšanās rezultātus.
Floridas valdība noteica embargo
Bahamu salu tomātiem.
Tēva bizness izputēja.
Tāpēc viņš aizsūtīja manu māti, un viņa paņēma līdzi mani, uz Naso
atrast vietu, ko mēs varētu atļauties.
NASO, BAHAMAS 1938. GADS
Kad braucām ostā, es ieraudzīju kaut ko kustamies.
Tas izskatījās pēc vaboles, kas rāpo pa ielu.
Un es jautāju mātei: "Kas tas ir?"
Un viņa atbildēja: "Tā ir automašīna."
Es jautāju: "Kas ir automašīna?"
Un viņa man to aprakstīja. Es biju sajūsmā.
Staigājot pa ielām, es redzēju skatlogus
ar visādām brīnišķīgām lietām aiz stikla.
Un tad es ieraudzīju kādu sievieti.
Bet viņa stāv pretī citai sievietei, kas izskatās tieši tāpat kā viņa.
Un visu, ko tā sieviete dara, dara arī otra.
Protams, tas bija spogulis.
Bet es nezināju, ka ir kas tāds kā spoguļi.
Saprotat? Es nezināju, kas ir spogulis.
Es nedomāju par to, kā izskatos.
Es redzēju tikai to, ko redzēju.
Ketā bija viens baltais cilvēks.
Kad nonācu Naso, redzēju arī citus baltos,
bet viņi bija minoritāte.
90 % iedzīvotāju bija melnādainie.
Es pavadīju laiku kopā ar bariņu mana vecuma jauniešu.
Dažu mēnešu laikā trīs vai četri no viņiem nonāca pāraudzināšanas iestādēs.
Un mans tētis nolēma,
ka es, iespējams, esmu ceļā uz nepatikšanām.
Mani nosūtīja uz Maiami Floridā.
MAIAMI, FLORIDA 1942. GADS
15 gadu vecumā aizbraucu no Bahamām ar šādu sevis apziņu.
Desmitarpus gadus biju pavadījis Ketā.
Tad četrarpus gadus Naso.
Tātad Maiami Floridā es ierados ar priekšstatu par sevi,
un kopš brīža, kad nokāpu no kuģa, Florida man teica:
"Tu neesi tas, par ko sevi uzskati."
TIKAI KRĀSAINAJIEM
Uzaugot kopienā Ketā…
OPRA VINFRIJA
…kur visi ir melnādainie,
viss, ko cilvēks zina un redz sev apkārt, ir varens un labs, un atbalstošs,
un tā ir melnādaino kopiena,
rases jēdziens nepastāv.
Tāds bija viņa priekšstats par pasauli un pašam par sevi,
un tā viņš arī dzīvoja.
Viņš vienkārši uzskatīja, ka ir tas, kas viņš ir.
Un bija reizes, kad viņam tādēļ bija nepatikšanas.
Mani aizsūtīja dzīvot pie mana brāļa, vienīgā radinieka, kas mums tur bija.
Viņš man sarunāja izsūtāmā darbu universālveikalā Burdines Maiami Floridā.
Un man tika pateikts kundzes vārds un…
Tā nu es kāpu uz divriteņa un braucu uz Maiami pludmali.
Un es nonācu tajā adresē, piegāju pie parādes durvīm
un piezvanīju.
Tad iznāca saimniece un jautāja:
"Ko tu dari pie parādes durvīm?"
Un es atbildēju: "Atvedu šo paciņu."
Viņa teica: "Ej apkārt pa sētas durvīm!"
Un aizcirta durvis man deguna priekšā.
Man nebija pieredzes ar rases jēdzienu ASV.
Es to vienkārši nespēju saprast.
Kāpēc man jāiet pie sētas durvīm, ja viņa tepat stāv?
Bet viņa aizcirta durvis man deguna priekšā, un es nezināju, ko darīt.
Un es nolēmu nolikt to paciņu turpat uz sliekšņa.
Kad pienāca vakars, es devos mājās uz brāļa māju.
Es tur nonācu. Bija tumšs.
Es tuvojos mājai. Gaismas nebija.
Un es brīnījos, kāpēc nedeg gaisma. Un piegāju pie durvīm.
Viņa sieva atvēra durvis, sagrāba mani
un ievilka iekšā, uz grīdas,
un aizcirta durvis.
Un es… Viņa jautāja: "Ko tu izdarīji? Ko tu šodien izdarīji?"
Un es teicu: "Es neko neizdarīju. Ko es izdarīju?"
Viņa teica: "Bija atnācis klans. Ko tu šodien izdarīji?"
Es nolēmu, ka man jātiek prom no pilsētas. Es gribēju tikt prom no pilsētas.
Biju nodevis ķīmiskajā tīrītavā dažus apģērba gabalus.
Es devos turp. Tā atradās tikai balto apdzīvotā rajonā.
Atpakaļceļā es aizgāju uz autobusu pieturu,
bet autobusi vairs nekursēja.
Tieši man blakus apstājās automašīna,
un tā bija pilna ar policistiem.
Un viņi man jautāja: "Ko tu dari?"
Atbildēju, ka cenšos nobalsot mašīnu, lai aizbrauktu atpakaļ uz pilsētu.
"Ko tu dari šeit?" Un es visu paskaidroju.
Viņš izvilka pistoli
un izstiepa laukā pa mašīnas logu.
Un pielika to man pie galvas.
Šeit.
Un teica saviem tautiešiem:
"Ko mums ar šo cilvēku darīt?"
Viņi nelietoja vārdu "cilvēks".
Viņš teica: "Ja mēs tevi palaidīsim,
vai varēsi aiziet atpakaļ līdz pat vietai, no kurienes atbrauci,
neatskatoties atpakaļ? Domā, varēsi?"
Un es teicu: "Jā, es to varu."
Viņš teica: "Ja tu kaut reizi atskatīsies, mēs tevi nošausim."
Nākamos 50 vai vairāk kvartālus
katru reizi, kad gāju garām kādam logam, es tikai pašķielēju
un redzēju sev aiz muguras to policijas mašīnu.
Un viņi man sekoja…
līdz pat tai mazajai ieliņai,
kur dzīvoja mani radinieki.
Un tad viņi vienkārši aizbrauca tālāk.
Dažu mēnešu laikā
man bija jāmaina visa mana izpratne par dzīvi.
Sāku saprast, kam pieder vara.
Un es pieredzēju šīs varas pielietošanu.
Tad es jau biju sapratis, ka man jātiek no tās pilsētas prom.
Es zināju, ka man jātiek prom.
Es nezināju, vai vispār atradīšu vietu,
kas būtu citāda nekā Florida.
No dažiem cilvēkiem uzzināju, ka ir kāda vieta,
kur mums ir citādas iespējas.
Ņujorka.
Ņujorkā es ierados Greyhound autoostā…
ŅUJORKA 1943. GADS
…50. ielas un 8. avēnijas stūrī.
Un es izgāju uz ielas
un biju sajūsmā par to vietu.
Un pie manis pienāca kāds afroamerikāņu puisis.
Jautāja: "Kā tev iet?" Atbildēju: "Labi."
Viņš: "Kurp dodies?"
Es pajautāju: "Vai jūs nepateiktu, kā nokļūt Hārlemā?"
Viņš teica: "O jā."
Teica: "Ej tur lejā un brauc ar A vilcienu!"
Es kļuvu ļoti aizdomīgs, jo viņš teica: "Ej lejā!
Tur ir kāpnes, kas ved pazemē."
Tā nu es teicu: "Labi."
Es ļoti piesardzīgi devos lejā pa kāpnēm.
Tad es izdzirdēju dārdoņu, arvien skaļāku dārdoņu.
Un pēc mirkļa pienāca vilciens…
Es aizbraucu līdz 116. ielai un izkāpu.
Un sekoju cilvēkiem, kas bija izkāpuši,
un kāpu augšā pa kāpnēm.
Un es biju Hārlemā.
Kur vien skatījos, bija melnādainie.
Es teicu: "Sveiki!" Un mani sveicināja.
Es vienkārši biju sajūsmā.
Melnādainie mākslinieki Hārlemā bija klātesoši.
GREGS TEITS KULTŪRAS KRITIĶIS, MŪZIĶIS
Cilvēki apzinājās, kādas izcilības ir viņiem apkārt.
Ziniet, Elingtons.
Līna Horna. Bilija Holideja.
Tur bija pilns ar superzvaigznēm.
Cilvēki apzinājās mākslinieku vērtību.
Viņi bija turpat acu priekšā - bez filtra.
Tāds bija tas laikmets,
kas gaidīja Sidniju Puatjē.
SIDNIJS PUATJĒ 1943. GADĀ
Bijāt slavas un bagātības meklējumos.
-Es te biju meklējumos. -Meklējumos.
Jāteic, ka mani meklējumi diezgan ilgi bija neauglīgi.
49. ielas un Brodvejas stūrī bija grilbārs.
Skatlogā bija rakstīts: "Meklē trauku mazgātāju."
Es iegāju iekšā. Viņš jautāja: "Kad vari sākt?"
Teicu: "Varu sākt tūlīt pat."
Un viņš mani nolīga.
Mani pielika pie darba, turklāt maksāja četrus dolārus par vakaru.
Un es tur varēju ēst.
Kad pirmajā vakarā pabeidzu darbu,
es aizgāju uz autoostu.
AUTOBUSU DEPO RESTORĀNS
Es devos gulēt tualetē.
Agrāk tur bija maksas tualetes, un maksa bija pieci centi.
Tā nu es iemetu piecu centu monētu. Un tiku iekšā.
Es nolaidu vāku. Apsēdos, atspiedu kājas pret durvīm
un gulēju.
Bija neērti, lieki teikt.
Kādu vakaru
es sēdēju tieši blakus virtuvei
un lasīju avīzi.
Un viens no viesmīļiem ieraudzīja mani tur sēžam.
Teicu: "Cenšos uzlabot savu lasītprasmi."
Un viņš jautāja: "Vai gribi, lai palasu kopā ar tevi?"
Katru vakaru
tas cilvēks, tas ebreju viesmīlis,
nāca uz to vietu, kur es lasīju avīzi,
un sēdēja man klāt, līdz es tiešām sāku mācīties lasīt.
Man tas bija kā ceļojuma sākums.
Ja pārstāsi pūlēties, cilvēki ies tev garām.
Bet, ja redzēs, ka centies…
MORGANS FRĪMENS
…kāds tevi paņems aiz rokas
un sniegs to mazo atbalstu, kas vajadzīgs, lai turpinātu.
Tā notiks vienmēr.
Es biju 125. ielā Hārlemā un nopirku melnādaino avīzi Amsterdam News,
jo tajā bija sludinājumu lappuse.
Tajā bija publicētas vakances, kas man derēja.
Trauku mazgātājs, portjē,
visāda veida darbi, ko es varēju darīt.
AMERIKAS NĒĢERU TEĀTRIS MEKLĒ AKTIERUS
Otrā lappusē bija rakstīts "Meklē aktierus".
Un es sev teicu: "Ak dievs! Viņi meklē aktierus?
Ko es varētu darīt kā aktieris?"
Tā nu es devos uz norādīto adresi. Pieklauvēju pie durvīm.
Un pēc brīža iznāca kāds vīrs.
Liels kā kalns. Milzīgs. Tas bija Frederiks O'Nīls.
FREDERIKS O'NĪLS AMERIKAS NĒĢERU TEĀTRA LĪDZDIBINĀTĀJS
Es iegāju iekšā. Uzkāpu uz skatuves un atšķīru vajadzīgo lappusi.
Un viņš atvēra otru scenāriju. Viņš sēdēja skatītāju zālē.
Un arī viņš atšķīra to lappusi. Teica: "Lasi Džona lomu!"
Es paskatījos un redzēju "Džons", un teicu: "Labi."
"Viņš teica: "Kur tu ej?""
Un viņš bija diezgan neapmierināts un dusmīgs,
un viņš mani no turienes patrieca.
Teica: "Netērē citu cilvēku laiku
un sameklē trauku mazgātāja darbu vai ko tamlīdzīgu!"
Tajā brīdī es kļuvu par aktieri.
Es teicu: "Es kļūšu par aktieri.
Un, kad tas būs noticis, es atgriezīšos un tam cilvēkam parādīšu."
Esmu lasījis, ka, sākot strādāt Ņujorkā, jums bija akcents.
DIKA KAVETA ŠOVS
Vai varat parādīt, kā sākotnēji runājāt?
Piemēram, teikums: "Es eju mājās."
Kad biju bērns, mēs teicām: "Es ej' māj's."
Man teica, ka no tā jātiek vaļā, ja gribu kļūt par aktieri.
Tāpēc es pats tiku no tā vaļā.
Es par 14 dolāriem nopirku radio.
Un meklēju raidījumus, kuros runāja Normens Brokenšīrs.
Normens Brokenšīrs bija ziņu diktors.
NORMENS BROKENŠĪRS
Un viņam bija brīnišķīga balss.
TIEŠRAIDE
Kā jums klājas, dāmas un kungi? Kā jums klājas?
Esmu Normens Brokenšīrs.
Es klausījos viņa… Un pēc brīža atkārtoju.
Mikrofonu priekšā esmu jau vairāk nekā 25 gadus
un varu jums pateikt: tas ir grūts darbs.
Un es atbrīvojos no akcenta. Gandrīz pilnībā.
Es gāju uz veikaliem un pirku grāmatas,
un iemācījos izburties cauri scenārija tekstam.
Un tad es vēlreiz devos uz noklausīšanos.
Un mani pieņēma.
AMERIKAS NĒĢERU TEĀTRIS
Teātris, aktiermāksla un drāmas nodarbības man bija kā terapija.
Es devos turp pēc darba Šuvēju rajonā
vai kādā no citām 14 - 18 vietām, kurās strādāju.
Es devos uz nodarbībām vakaros un sēdēju, mācījos un spēlēju etīdes.
Tolaik, kad man bija 17 vai 18 gadi,
aktiermāksla man piedāvāja jomu, kurā es varēju izrādīties,
kurā varēju izlādēt savu neapmierinātību,
kurā varēju izgāzt savu apjukumu un raizes
ar kāda fiktīva tēla palīdzību.
Es jutu, ka tas mani padara īpašu.
Tur es varēju pārmiesoties,
un dzīves jomas - sociālās un citas -,
kuras tolaik man bija liegtas…
Tajā ilūzijā es varēju to kompensēt.
Tirān, parādi savu seju!
Kāds ir tavs vārds?
Viena no lietām, kas ir zaudēta, ir Melnādaino teātris.
Mani sauc Makbets.
Droši vien kopš kara beigām līdz pat 80. gadiem
Melnādaino teātris bija melnādaino mākslas balss.
Amerikas Nēģeru teātris bija priekštecis…
NELSONS DŽORDŽS VĒSTURNIEKS
…Nēģeru ansambļa trupai un citām lieliskām trupām.
AMERIKAS NĒĢERU TEĀTRIS
Un tā bija vieta, kur jaunie talanti varēja kāpt uz skatuves
un gūt pieredzi.
Caur Melnādaino teātri izgāja visi.
Iespējams, līdz pat 90. gadiem nebija tāda melnādainā aktiera,
kurš nebija spēlējis kādā Melnādaino teātrī.
Es devos uz noklausīšanos.
HERIJA BELAFONTES BALSS
Kad tur nonācu,
es telpas otrā pusē redzēju saīgušu melnādaino vīrieti.
SIDNIJS PUATJĒ
Viņš neizskatījās pārāk priecīgs, mani ieraugot.
Es uz viņu paskatījos un zināju,
ka man ar šo puisi būs jāsacenšas
līdz mūža galam.
Esmu nolēmis, ka man jāiesēžas Sidnija zvaigznes astē…
lai mani ieved debešķīgā pieredzē.
Un es…
Spriedze ir jūtama.
Manam tētim un Herijam ir tik cieša vīriešu draudzība. Ārprāts!
Viņi ir kopā kopš pirmajiem gadiem Amerikas Nēģeru teātra trupā.
SIDNIJA PUATJĒ HĀRTSONGA MEITA
Un viņi bija labākie draugi,
bet reizēm attiecības pārtrūka, ik pa laikam pārtrūka.
Viņi bija kā precēts pāris. Ziniet, kā…
Viņi pašķiras. Laulība izjūk. Viņi atkal apprecas.
-Reizēm mums ir domstarpības. -Jā.
Un es to nesaku kā joku. Mums tiešām reizēm ir domstarpības
par dažādām tēmām.
Bet mēs ieklausāmies viens otra viedoklī par šīm tēmām.
26 gados es no šī cilvēka esmu daudz mācījies.
Man ir aizdomas, ka viņš šo to ir iemācījies no manis.
Mēs esam mākslinieki. Man ir ego. Viņam ir ego.
Protams, mīļais.
Tāpēc…
Man bija 18 gadi, un es nācu laukā no Birdland…
KVINSIJS DŽONSS
…un ieraudzīju Sidniju, Heriju Belafonti un Marlonu Brando.
Vai! Tas bija vēsturiski. Vēsturiski.
Mēs bijām mežonīgi. Tolaik visi bija mežonīgi.
Viņi mīlēja, un viņi strīdējās.
Viņi satuvinājās. Viņi palika tuvi.
Un strādāja kopā.
Un uzlūkoja cits citu ar kaulainu aci.
Un joprojām uzlūko.
Mēs uzvedām lugu Days of Our Youth.
Sidnijs Puatjē bija mans dublieris.
Mēs, protams, strādājām par velti.
Un man bija darbs.
HERIJS BELAFONTE
Es biju sētnieka palīgs.
Kādu vakaru viņiem bija uzstāšanās.
Galvenajā lomā bija Herijs Belafonte. Viņam bija jāspēlē.
Viņš strādāja arī par atkritumu vedēju.
Un viņu izsauca uz maiņu, kas viņam bija jāuzņemas.
Un mans tētis, būdams dublieris, ieņēma viņa vietu.
Un sagadījās tā, ka tovakar skatītāju vidū bija kāds Brodvejas producents,
kas meklēja aktierus, ja nemaldos, Līsistratei.
Un izvēlējās manu tēti.
Šķiet - Herijs par to bija diezgan nikns.
20th Century Fox nosūtīja uz Austrumiem aģentus,
lai atrastu aktieri.
Viņi ieraudzīja Sidniju Puatjē.
Aizveda ar lidmašīnu uz Kaliforniju, nofilmēja proves, un pārējais ir vēsture.
Ikreiz, kad viņš ko pasaka, es viņam atgādinu, lai piezemētu,
ka viņa karjera ir celta uz atkritumiem.
Jūs droši vien būtu aizvainots, ja jums kopš tā laika nebūtu klājies samērā labi.
Man ir klājies labi, un esmu aizvainots.
-Sveiks, Leftij! -Sveiks, Lut!
Kas to būtu domājis? Es tevi meklēju.
Mana karjera sākās ar cilvēku vārdā Džo Mankevics.
REŽISORS DŽOZEFS MANKEVICS
-Sveiks, Bruks! -Labvakar, dakter!
Viņš gribēja uzņemt filmu par melnādainajiem Amerikā.
Un tā bija ļoti interesanta filma. Par šo tēmu - pirmā.
Es spēlēju jaunu melnādaino ārstu, kas strādā kādā Losandželosas slimnīcā.
Esmu dakteris Brukss.
Jā, man teica, ka te būsiet.
Tas patiešām bija kas neredzēts.
Es viņu negribu. Gribu balto ārstu.
Mēs izslēgsim gaismu. Atšķirību neredzēsi.
-Vai man nav nekādu tiesību? -Nav!
Kino industrijā bija cilvēki, kam nebija drosmes
uzņemt tādu filmu par melnādainajiem.
Bija pieņemts
izmantot melnādainos visnecienīgākajā veidā.
Zinu, ka kartupeļu biezputru varu ēst bez naža un…
STEPINS FEČITS
-Beidz muļķoties! -Es…
Mēs runājam par 40. gadiem.
Toreiz, ja gribēji filmēties, bija jābūt smieklīgam.
Stepins Fečits.
Mantans Morlends.
O, Bila kungs, man tas jādar'? Vai varu palikt ar jums?
MANTANS MORLENDS
Nē. Tu taču saproti, ka tas rādītu sliktu piemēru pārējiem kalpiem.
Nu protams.
Tās bija zvaigznes… Tālaika melnādainās zvaigznes.
Kas nebija smieklīgs, tam nebija darba.
Mantans Morlends, Stepins Fečits un Hetija Makdenjela.
Kad sāku filmēties, es zināju, cik sāpīgi…
HETIJA MAKDENJELA
…viņiem ir bijis teikt dažas frāzes un spēlēt dažas ainas.
Džef, lielāks sliņķis par tevi nav redzēts.
Frenka kungs, es neesmu slinks. Es tikai atpūšojos.
Holivuda bija patiešām neiejūtīga vieta
attiecībā pret melnādainajiem.
Pag! Neatstāj mani!
Hetija Makdenjela tika nominēta 1939. gadā
un ieguva balvu 1939. gadā.
Zināju, ka viņa netika ielaista viesnīcās un tādas lietas.
PAMELA PUATJĒ MEITA
Un es, protams, zināju, ka spēlēt kalponi -
lai cik izcili viņa to darīja -
bija vienīgais, ko viņi gribēja no tādiem cilvēkiem kā viņa.
Atļaujiet pateikties…
Nedomāju, ka Sidnijs jebkad būtu spēlējis pakalpiņa lomu.
Nekad nav bolījis acis.
Nekad nav nodūris galvu.
Nekad nav pateicis neko smieklīgu.
Mēs skatāmies uz viņu pasaulē,
kur viņam it kā nav daudz, ko teikt.
Un izrādās, ka viņam ir, ko teikt.
Kad apgabala slimnīcā kāds nomirst, kāds bļauj: "Slepkavība!"
-Bet, kad bļauj uz mani, ir citādi. -Jābūt tāpat. Tu esi ārsts.
Viņi nebļauj uz ārstu. Viņi bļauj uz nēģeri.
Dienā, kad viņš sāka filmēties, kino mainījās. Saprotat?
Tāds melnādainais aktieris nebija redzēts.
Viņš… jā, viņš radīja kaut ko, kas nebija bijis.
Man bija motivācija.
Es nācu no nabadzīgas ģimenes. Ļoti, ļoti nabadzīgas.
No nabadzīgas, neizglītotas ģimenes Karību jūras reģionā.
Un mana nabadzīgā, neizglītotā Karību salu ģimene uzskatīja, ka Amerika
ir vieta, kur plūst zelta upes.
Un, kad kāds mazumiņš ir iegūts, tas noteikti ir jāsūta uz mājām.
Un, tā kā man nebija zelta, ko sūtīt uz mājām,
man pret mājām izveidojās briesmīga, neirotiska attieksme.
Es pārtraucu sakarus.
Es nerakstīju, jo… jo man nebija, ko ielikt aploksnē.
Viņam ir patiesi dziļa mīlestība un cieņa pret vecākiem,
un domāju - viņu vienmēr mazliet nomāca tas,
ka viņi astoņus gadus nesatikās.
Es satiku savu māti un tēvu pirmo reizi astoņu gadu laikā.
NASO
Ģimene varēja sapulcēties kinoteātrī Naso,
lai noskatītos pirmo filmu, kurā man bija loma: No Way Out.
Jā, tas ir ļoti svarīgi.
Maniem vecākiem
tā bija pirmā reize, kad viņi bija uz kino.
Viņiem tas laikam likās kā fantastika. Sapnis.
Es īsti nezinu, cik daudz no tā visa viņi saprata.
Viņi bija stāvā sajūsmā.
Priecājās: "Tas ir mans puika!" - un tādā garā.
Pēc negaidītajiem pirmajiem panākumiem es atkal biju Hārlemā un mazgāju traukus.
Par spīti atkritienam
man joprojām bija ticība sev un ticība nākotnei.
Pietiekama, lai apprecētos ar skaistu meiteni vārdā Huanita…
1950. GADA 29. APRĪLIS
…un censtos sakārtot savu dzīvi.
Drīz vien piedzima mūsu pirmais bērns,
un pēc tam bija gaidāms otrs.
Domāju, ka mana māte bija pilnīga optimiste,
bet tēvs mazliet bija pesimists.
Taču viņas optimisms viņu pārņēma.
Un es domāju, ka viņš apbrīnoja viņas spēju izprast cilvēkus.
Un tas, ka viņa vienkārši mīlēja cilvēkus bez nosacījumiem,
aizrāva viņa iztēli.
Es biju vienīgā meitene un vienīgais melnādainais cilvēks…
HUANITA HĀRDIJA
…savā kursā Kolumbijas Universitātē.
Pret mani bija divi apstākļi, tāpēc…
Es biju uzrakstījusi eseju
par melnādaino un baltādaino situāciju Savienotajās Valstīs.
Man prasīja: "No kurienes tev šīs idejas?"
Es teicu: "No cilvēkiem, kas to piedzīvojuši."
Kad iepazinos ar Sidniju, viņam bija tikai trīs klašu izglītība.
Viņš vienmēr gribēja mācīties.
Viņam bija jāizzina viss,
kas piesaistīja viņa prātu.
Un es visu laiku centos dot viņam informāciju
par to, ko viņš, manuprāt, nezināja, bet kas viņam noderētu, ja viņš to zinātu.
Tad viņš varēja sākt just un reaģēt uz tām filmām, kuras viņam piedāvāja.
Es teicu: "Nauda nav galvenais."
Viņam piedāvāja lomu kādā filmā. Šķiet, režisors bija Mārtijs Baums.
ANIKA PUATJĒ MEITA
Un viņš to noraidīja.
Un Mārtijs Baums teica: "Atvaino! Es nesaprotu.
Tev samaksās vairāk, nekā tu nopelni gada laikā."
Drīz bija jānāk pasaulē otrajai meitai.
Manam otrajam bērnam.
Un man nebija naudas.
Man bija paredzēta sētnieka loma,
un spēlēt sētnieku nav nekas slikts.
Bet šajā konkrētajā scenārijā notika slepkavība.
Un slepkavas vai cilvēki, kas zināja par slep…
vai kuri bija saistīti ar slepkavām,
uzskatīja, ka es, sētnieks, esmu slepkavības liecinieks.
Tajā stāstā sētnieka meita tiek noslepkavota
un sētniekam nav dota iespēja runāt par to, kā viņš jūtas,
kad zālienā mētājas viņa meitas līķis.
Viņi negrasījās mainīt scenāriju, lai parādītu viņa reakciju uz to.
Un viņš teica:
"Redžinalds Puatjē nekad nepieļautu,
ka viņa bērns mētājas zālienā
un viņam par to nebūtu nekas sakāms."
Viņš gribēja būt drošs, ka viss, ko viņš dzīvē dara…
BEVERLIJA PUATJĒ-HENDERSONE MEITA
…dara godu viņa tēvam.
Viņš teica, ka tad, kad paceļ galvu
un redz savu vārdu uz ekrāna vai izkārtnes,
tas nav viņa vārds. Tas ir viņa tēva vārds.
Es to nevaru spēlēt,
ja esmu tā cilvēka dēls, kuru uzskatu par savu tēvu.
Es to nevarēju spēlēt,
ja mana māte ir tā, kas, manuprāt, viņa ir.
Un viņš to lomu noraida.
Viņš to noraida, iziet laukā un paņem aizdevumu,
lai varētu samaksāt par savu bērnu slimnīcā.
Viņš darīja to, kas viņam bija jādara…
ŠERIJA PUATJĒ MEITA
…ne tik daudz tā dēļ, ko no viņa gaidīja citi,
bet tā dēļ, ko viņš pats gaidīja no sevis.
Mana uzticība manām vērtībām nāk no manas mammas.
Un tēta.
Vispirms pietupies, pēc tam paslēpies!
Aukstais karš pēc Otrā pasaules kara Amerikā radīja
tādu kā komunisma paranoju…
NELSONS DŽORDŽS VĒSTURNIEKS
…kas ietekmēja ikvienu amerikāņu dzīves aspektu.
Pagrīdes komunisti lika saviem aģentiem
iefiltrēties Holivudā
un darīt visu iespējamo, lai saindētu ekrānu.
Viņi ir ienaidnieki! Viņi nav amerikāņi.
-Viņi ir homoseksuāļi. -Tieši tā!
-Viņi ir komunisti! -Jā!
Viņi ir komunisti!
Pat ja Valsts departamentā būtu tikai viens komunists…
DŽOZEFS MAKĀRTIJS
…tas tik un tā būtu par daudz.
Es atceros to laiku, jo tikko biju sācis studēt
Hauarda Universitātē.
Es skatījos Makārtija uzklausīšanas…
VĒSTNIEKS ENDRŪ JANGS POLITIĶIS, AKTĪVISTS
…pirmajā televizorā, ko mūžā redzēju, -
tas atradās kopmītņu atpūtas telpā.
Tas bija patiesi biedējoši.
Prasība pēc lojalitātes zvēresta
kļūst arvien izplatītāka valdībā
un visā tautā.
SARGĀSIM VALSTI NO KOMUNISMA!
Bija sastādīti saraksti ar iespējamiem komunistiem vai komunisma piekritējiem.
Tajā iekļuva daudzi cilvēki, arī Pols Robesons.
Vai, pārbraucis no Maskavas, joprojām esat pārliecināts komunists?
Kā to varat jautāt? Kā zināt, vai esmu komunists?
POLS ROBESONS
-Neviens nezina. -Vai esat?
-Mani šis jautājums aizvaino. -Atvainojiet!
Vai, lūdzu, pārfrāzēsiet? Jā.
Pols Robesons bija ievērojamākā afroamerikāņu kultūras figūra 1930. gados.
Spīdeklis melnādaino izklaides pasaulē…
ARAMS GUDSŪZIANS PUATJĒ BIOGRĀFS
…kurā sāka ienākt tādi cilvēki kā Puatjē un Belafonte.
Un viņi Polu Robesonu ļoti apbrīnoja.
Amerika uzmanīja katru viņa soli, jo viņš atbalstīja proletariātu.
"Jā, bet viņi ir komunisti." Un?
Robesons kļuva par interesantu divpusēju paraugu
Puatjē un Belafontem,
lai izlemtu, kurā līnijas pusē viņi cīnīsies.
TRŪMENA KUNGS, ATŅEMIET DŽIMAM KROVAM DOLĀRUS
Robesonam tika uzgriezta mugura. Turklāt,
kad viņš būtu varējis braukt strādāt uz Eiropu, valdība viņam atņēma pasi.
Esam redzējuši, ka cilvēki tā cīnīsies par savu brīvību,
ka tad, ja tā viņiem netiek dota, viņi to paņems.
Tātad Sidnijs redzēja, cik necienīgi attiecās pret Polu Robesonu
un kādus pāridarījumus viņš saņēma.
Un, redzot ko tādu…
SPAIKS LĪ
Tā var būt kā ceļa karte.
Jā, vienkārši centies būt uzmanīgāks, Santini.
Es esmu uzmanīgs.
Ei, Miller! Panāc šurp! Gribu ar tevi aprunāties, Miller.
Tā bija filma Blackboard Jungle?
REŽISORS RIČARDS BRUKSS
Jums lūdza parakstīt lojalitātes zvērestu.
-Vairākkārt. -Kāpēc?
RADIO INTERVIJA AR STADSU TĒRKELU
Manuprāt, tāpēc, ka pazinu Polu Robesonu
un mana apbrīna nebija noslēpums.
Šķiet, ka ar to pietika, lai mani turētu aizdomās.
Netēlo pieticīgo, Miller.
Tu zini, ka esi mazliet gudrāks, mazliet prātīgāks par pārējiem.
-Es? -Jā.
Un katrai klasei ir vajadzīgs līderis.
Puatjē parādījās konservatīvo uzraugu izdevumā Counterattack…
PUATJĒ ATBALSTA KOMUNISTU IDEĀLUS
…kas izmeklēja Amerikas sabiedrisko darbinieku saistību ar kreisajiem.
Skaidrs, ka 1950. gados Puatjē kāds rūpīgi uzmanīja.
Tolaik kino industrijas politika bija tāda, ka tiem, kas gribēja strādāt,
bija jābūt ļoti draudzīgās attiecībās
ar tiem spēkiem, kas iekļāva cilvēkus melnajos sarakstos.
Jūs teicāt nē.
Ejam, gudriniek!
Ei, pag! Viņš to teica man.
Tu apdraudēji savu karjeru un visu pārējo.
Jā, ir lietas, kurām jāsaka nē.
Sirdsapziņa man bija svarīgāka par iesaistīšanos politikas spēlītēs.
Drosmīgi. Kad uz spēles bija viss…
DENZELS VAŠINGTONS
Viņam varēja aizliegt spēlēt.
Varu tikai iztēloties, cik sarežģīti tolaik bija runāt atklāti.
No visām tēva mācībām
visdziļāk manī iesakņojās mācība par vīrieša patieso mērauklu.
Šī mēraukla ir tas, cik labi viņš gādā par saviem bērniem.
Un šī mācība manī nostiprinājās tā, it kā būtu iegravēta smadzenēs.
Es nezināju, ko darīšu turpmāk,
bet zināju, ka izgāzties nedrīkstu.
Tad es saņēmu zvanu no Ričarda Bruksa,
kurš gribēja Kenijā uzņemt filmu Something of Value.
Un kopš tā brīža mana karjera sāka iet uz augšu.
Vai es sev teicu, ka šī valsts mostas
un sāk apzināties, ka dažas pārmaiņas ir neizbēgamas?
UZGAIDĀMĀ ZĀLE BALTAJIEM
Nē, neteicu.
Brīdī, kad skolā ienāk nēģeru bērns,
katram kārtīgam, mīlošam, sevi cienošam vecākam…
TIESNESIS LĪANDERS PERESS
…vajadzētu izņemt savu balto bērnu no tās samaitātās skolas.
Tā joprojām bija 1950. gadu Amerika.
KRĀSAINO GALERIJA
Amerika, kurā par tādu karjeru neviens pat nebija sapņojis.
Kino veidošanas vēsturē nekas tāds vēl nebija bijis -
melnādainais cilvēks galvenajā lomā.
Tu dzirdēji, ko viņš teica, niger. Aizveries!
REŽISORS STENLIJS KRĀMERS
Vēlreiz nosauc mani par nigeru, Džoker, un es tevi nositīšu.
Pamēģini!
Uzmanies!
Vienmēr esmu uzskatījusi, ka ir cieša saikne
starp ebrejiem un melnādainajiem.
Kad redzēju The Defiant Ones, Toniju Kērtisu, ebreju…
BĀRBRA STREIZANDE
…un Sidniju Puatjē, kurš bija melnādainais…
Un tur bija šī emocionālā tuvība starp cilvēkiem važās.
Šī apziņa mums ir gēnos.
Filma The Defiant Ones. Pirmā, ko redzēju.
Tas bija tik iespaidīgi!
Vēl tagad atceros, kā viņš Tonijam Kērtisam teica…
HALLE BERIJA
…"Tas manī duras kā adata. Nesauc mani par puiku!"
Jā. Un tas manī duras kā adata. Paklau, Džoker, nesauc mani par puiku!
Tā bija pirmā reize, kad filmā redzēju
melnādaino vīrieti apliecinām savu varu un pieprasām cieņu no baltādainā.
Tas brīdis filmā, kad Sidnijs pieņem lēmumu…
upurēt savu iespējamo brīvību …
Nu taču!
Es nespēju! Es nespēju!
…lai glābtu savu baltādaino draugu…
Melnādainajiem tas joprojām nepatīk, un viņi joprojām tam netic.
"Burvju nēģera" stereotips. Būtībā tā bija klišeja, ko izmantoja…
The Defiant Ones ir viens no spilgtākajiem piemēriem,
kā melnādainais personāžs upurē savu labklājību
vai riskē ar kaut ko,
vai izdara ko īpašu,
lai palīdzētu baltādainajam personāžam nelaimes brīdī.
Un tā bija milzīga klišeja Holivudas stāstniecībā gadiem ilgi.
Un viņiem tas bija veids,
kā parādīt melnādaino cilvēcību un empātiju
pat par spīti viņu grūtībām.
Bet melnādainajiem šķita: "Jou, tie cilvēki ir nelgas."
Es to apšaubīju. Mazliet.
"Ko es būtu darījis?" Saprotat?
Droši vien arī būtu nolēcis.
Mēs izgājām tam visam cauri, saķēdēti kopā.
Es tevi nepametīšu vienu.
Raidījumā bija Džeimss Boldvins.
DŽEIMSS BOLDVINS
Viņš teica: "Defiant Ones? O, vidusšķiras baltajiem patika,
bet melnādaino kopiena sauca: "Kāp atpakaļ vilcienā, muļķi!""
Kāda ir jūsu reakcija?
Es uz to nereaģēju.
Paklau, tolaik tā bija revolucionāra filma.
-Jā. -Saprotat?
Tā joprojām ir revolucionāra filma.
Mums viss ir kārtībā, Džoker.
Jā.
Defiant Ones bija filma,
kas definēja to Sidniju Puatjē, kādu mēs pazīstam,
kā neticami spēcīgu aktieri.
Viņa vārds bija līdzās Tonija Kērtisa vārdam virs filmas nosaukuma,
un tas simbolizēja, ka viņš tiešām kļuvis par vadošu Holivudas aktieri.
TONIJS KĒRTISS - SIDNIJS PUATJĒ
Gan mans tētis, gan Tonijs Kērtiss tika nominēti Oskaram.
Tā bija pirmā reize, kad melnādainais tika nominēts Oskaram
kopš Hetijas Makdenjelas.
Tas, ka mans tētis pārnāca mājās ar to plāksnīti,
kurā bija rakstīts, ka viņš ir nominēts, un viņš to varēja pielikt pie sienas,
viņam nozīmēja ļoti daudz.
Lielā mediju interese, raksti, žurnālu vāki…
Viņš bija uz žurnāla Ebony vāka. Viņš bija kļuvis par zvaigzni.
Viņš daudzējādā ziņā bija skaists.
Pirmkārt, kuram vēl ir tāds smaids?
Varbūt tikai Brando. Padomājiet!
Proti, daļa no Sidnija skaistuma ir tas,
ka viņš ir kā staigājoša jorubiešu maska.
Saprotat? Kā Beninas bronza.
Vaibsti kā skulptūrai.
Viņš bija tik izskatīgs vīrietis.
Es ar Sidniju Puatjē gribēju apprecēties. Saprotat?
Viņš atbilda maniem priekšstatiem par ideālu melnādaino vīrieti.
Sidnijs bija pārliecinošs.
Un viņš saprata, kas ir tēla veidošana, kāds ir tēla spēks.
Esmu redzējusi, kā cilvēki raud.
Esmu redzējusi, kā sievietes ģībst.
Esmu redzējusi, kā ģībst viņu vīri.
Esmu redzējusi, kā viņa klātbūtnē visi it kā izkūst.
Viņš bija tik elegants, tik stalts.
Viņš bija: "Oho!" Kinozvaigznēm ir jābūt "Oho!".
1959. gadā iestudējām Raisin in the Sun. Es labi iepazinu Sidniju.
LŪISS GOSETS JAUN.
Mēs labi iepazinām viens otru.
Ikviens melnādainais bija lasījis Raisin in the Sun,
jo tā bija viena no lugām, ko visi lasīja,
kad skolā sāka ļaut lasīt melnādaino literatūru.
Sidnijs man bija nopircis ūdeļādas kažoku vai ko tamlīdzīgu.
Es teicu: "Man nevajag ūdeļādas kažoku.
Es tikai gribu…"
Tā nu es to aiznesu atpakaļ uz veikalu, dabūju naudu
un ieguldīju to Raisin in the Sun.
Un es biju lielākā ieguldītāja
tajā lugā, kurā viņš spēlēja Brodvejā.
Es jau biju spēlējis Brodvejā.
Nezināju, vai sanāks labi vai slikti.
Sajūta bija laba.
Kad pēc pirmā cēliena aizvērās priekškars, varēja dzirdēt adatu nokrītam.
Domājām, ka esam izgāzušies.
Kad tikām līdz otrajam starpbrīdim,
publika jau bija tik aizrauta, ka, lugai beidzoties,
skatītāji…
ievilka elpu, sauca: "Bravo!"
Tas bija apbrīnojami.
Kad pirmizrādes vakarā aizvērās priekškars…
LABĀKĀ IZRĀDE
…es skaidri zināju, ka man jābūt aktierim.
Pēc visām šaubām, kas bija sakrājušās
kopš manas liktenīgās tikšanās ar to kungu Amerikas Nēģeru teātrī,
kad viņš mani izmeta laukā un aizcirta durvis,
tajā vakarā es pilnīgi skaidri zināju,
ka nupat esmu sastapis savu patieso aicinājumu.
Es biju aktieris.
Man ir plāni, vecīt.
Man ir plāni, kas apgriezīs šo pilsētu kājām gaisā.
Saproti?
REŽISORS DENJELS PĪTRIJS
Nākamajā gadā tapa filma, kas atklāja lugu plašākam skatītāju lokam.
Tas neapšaubāmi ir Puatjē iespaidīgākais tēlojums.
Un nav nejaušība, ka šo lomu sarakstīja afroamerikāniete
agrīnās pilsonisko tiesību kustības laikā
atšķirībā no citām viņa lomām,
ko sarakstījuši baltādainie vīriešu kārtas liberālie scenāristi.
Loreinai Hansberijai izdevās…
LOREINA HANSBERIJA
…atainot melnādaino pieredzi,
ko citi Holivudas scenāristi nespēja.
-Es zinu, ka esi aizņemts zēns. -Volter, lūdzu!
Neviens nav tik aizņemts kā jūs, krāsainie koledžas zēni…
LŪISS GOSETS JAUN.
…ar brālības piespraudēm un baltajām kurpēm.
Ak, Volij!
Es visu laiku redzu, kā tu ar grāmatām padusē ej uz lekcijām.
Ko tu tur mācies? Ar ko viņi piebāž tev galvu?
Tie iespēju griesti, kas tolaik bija melnādainajiem
un īpaši tādiem savā ziņā agresīviem melnādainiem jaunekļiem…
Tas tur ir parādīts. Viņš tiešām to iemieso.
Tāpēc Sidnijs filmā Raisin in the Sun īpaši neatšķiras,
piemēram, no puišiem filmā Boyz n the Hood.
Zini, vecīt, tevi grauž aizvainojums.
Un tu? Tu neesi aizvainots?
Vai tu neredzi spīdam zvaigznes, kuras nevari aizsniegt, a?
Es runāju…
Aizvainots?
Esmu vulkāns. Esmu milzis, un mani ielenc skudras.
Skudras, kas pat nesaprot, par ko es runāju. Ko teiksi?
Tā ir māksla - spēlēt un zināt, ko darīsi,
un zināt, kur būs kamera,
un mācēt visas kustības.
Viņš to visu bija izdomājis.
Ir ļoti grūti šo cilvēku nekopēt.
REŽISORS MĀRTINS RITS
Es laikam biju diezgan mazs, kad pirmoreiz satiku Sidniju,
jo viņš ar manu tanti Daienu bija kopā.
Man varēja būt pieci gadi.
Tā īsti par viņu attiecībām es uzzināju…
LENIJS KRAVIZCS
…kad biju daudz vecāks un izlasīju Sidnija grāmatu,
jo tolaik tante Daiena par to īsti nerunāja.
Kad kļuvu vecāks, mums bija sarunas, un tad mēs par to varējām runāt.
Es biju pārsteigts, jo nezināju, ka tas bija tā.
Bija daudz jūtu.
-Tu esi skaists. -Ak tā?
Jā.
Tu liec man justies skaistai.
Es nejūtos parasta, kad esmu kopā ar tevi. Es jūtos ļoti, ļoti īpaša.
Tā ir ļoti seksīga filma.
Melnbaltais attēls ir pasakains.
Parīze ir pasakaina.
Tur ir tie pagrabi… džeza pagrabi.
Tur ir Pols Ņūmens.
Un tur ir mana tante Daiena,
un viņa tajā filmā ir satriecošākā sieviete, kāda redzēta.
Viņš un Daiena Kerola ir viens no skaistākajiem pāriem kino vēsturē.
Viņiem mugurā ir putekļu mēteļi, un viņi naktī staigā pa Parīzi.
Un viņi pļāpā par pilsonisko tiesību kustību un mīlestību.
Paliec kādu laiku Parīzē un iztaisno muguru.
Aizej kaut kur pusdienās, nesaņemot par to kāvienu.
Un kādu dienu pamodīsies, paskatīsies pāri okeānam un teiksi: "Kam to vajag?"
Laikā, kad Puatjē kļuva par simbolu visai valstij,
viņa privātajā dzīvē norisinājās krīze.
No vienas puses,
viņš ar Daienu Kerolu izjūt ciešu saikni un mīlestību,
kuras, viņaprāt, trūkst viņa laulībā.
No otras puses, viņš ir tēvs.
Un viņam ir tēva Redžinalda Puatjē mācība,
ka vīrieša mēraukla ir tas, kā viņš gādā par ģimeni.
Vai, iesaistoties romānā, viņš šīs vērtības nodod?
Es nevaru tevi palaist.
Tad brauc man līdzi!
Kad beidzās Paris Blues filmēšana,
abi joprojām svārstījās.
Viņi nezināja, ko darīs turpmāk.
Nezināja, vai paliks kopā.
Nezināja, kā risināt situāciju katra ģimenē.
Viņš bija aizņemts. Teica, ka jāiziet.
Viņš nevarot palikt… mājā.
Viņam vajagot dzīvokli, lai varētu rakstīt.
Viņš šad un tad rakstīja.
Un, protams, izrādījās,
ka tas bija kaut kas cits,
nevis tas, ko viņš teica.
Kustības Freedom Now atbalstītāji!
PIEDALIES BRĪVĪBAS GĀJIENĀ!
Mēs aicinām visus pilsoņus doties uz Vašingtonu.
Ar lidmašīnu, mašīnu, autobusu.
GĀJIENS VAŠINGTONĀ
Ar ko vien varat tur nokļūt.
IERODAS NO VISĀM PUSĒM
Nēģeri grib to pašu, kas pieder baltādainajiem pilsoņiem.
Visas viņu tiesības.
Brīvību!
PROTESTA GĀJIENS VAŠINGTONĀ 1963. GADS
Šī gājiena mērķis ir paust atbalstu
prezidenta Kenedija likumprojektam par pilsoniskajām tiesībām.
Mēs tiešām bijām Dienvidu melnādaino kustība.
Līdz 1963. gada augustam.
DZĪVOT UN STRĀDĀT KOPĀ
Svarīgs bija ne tikai doktors Kings, kurš izteica vārdos
Dienvidu afroamerikāņu sapņus,
bet arī Holivudas zvaigžņu klātbūtne.
Herijs un Sidnijs Puatjē to padarīja par globālu notikumu.
Un tas bija pirms Kings atvēra muti.
Doktors Kings nepazina Marlonu Brando.
Viņš nepazina Polu Ņūmenu.
Holivudas zvaigznes, kas piedalījās doktora Kinga kustības gājienos.
Un tur bija Sidnijs un Herijs. Tā ir tā saistība.
Šodien visas dienas garumā
visās runās, uz visiem plakātiem
es ievēroju un daudzreiz dzirdēju "tagad, tagad, tagad".
-Uzstājīgi. -Tagad!
Šo jautājumu steidzamība, kas šodien bija acīmredzama, manī ir gruzdējusi
gandrīz visus šos gadus,
vismaz kopš esmu pieaudzis.
Es sāku interesēties par pilsonisko tiesību kustību, lai izdzīvotu.
Un domāju, ka mana interese sākās pirms daudziem gadiem,
tomēr tā nekad nav bijusi tik intensīva kā tagad.
Kungi, domāju, ka ir laiks…
Sidnija aktīvisms ne tikai atstāja uz mani iespaidu,
bet arī iedvesmoja…
ROBERTS REDFORDS
…jo es domāju: "Arī es to varu. Savā veidā.
Man būs jāizdomā, kā, bet es to varu.
Man ir balss. Es varu to likt lietā."
Visi apstākļi bija pret viņu.
Viņš zināja, ka cilvēki viņam pārmetīs: "Kas tu esi, lai runātu?"
Tas vienkārši nav godīgi.
Viņam bija balss. Viņam bija tiesības to izmantot.
Viņš to balsi bija nopelnījis.
Tas, ka cilvēks ir aktieris, nenozīmē, ka nedrīkst izteikties.
Diemžēl vidusmēra amerikānim
bija neiespējami mani ieraudzīt.
Dažreiz es par to dusmojos,
jo tas nozīmēja, ka es nevarēšu mainīt to,
kā melnādainie tiek izmantoti, kā pret viņiem izturas.
Holivuda tobrīd nebija gatava
vairāk nekā vienai melnādainajai zvaigznei.
Viena melnādainā zvaigzne. Un melnādainie aktieri.
PRIVĀTS PASĀKUMS
Taču lielākoties tā bija ļoti konservatīva nozare,
kas bija jāievelk tagadnē,
un tas prasīja ilgu laiku.
Neviens speciāli neaudzina
nākamo Sidniju Puatjē, saprotat?
Sidnijs ir kā… Viņš ir kā komplekss.
Sidnija Puatjē komplekss. Tāda kā matrica.
Un tas, kā darbojas rasisms,
ir līdzīgi kā Kalnietī.
Mums jau ir Sidnijs.
Kam mums vajadzīgi citi nēģeri?
Viņš bija kā rases kareivis, kurš vada armiju visu pārējo labā,
bet kurš tiešām pilnībā apzinājās, ka viņu nedefinē viņa ādas krāsa.
Un, kad viņš to teica, tā nebija pretošanās izpausme vai skaidrojums.
Tas vienkārši bija fakts.
Tik daudz kas saistībā ar mums un ap mums
ir noteicis dažas no pārmaiņām, ko esmu panācis,
dažas izvēles, kuras esmu izdarījis.
Un dažas no šīm izvēlēm es neizdarīju,
vienkārši skatoties uz dzīves rezultātu tablo un sakot:
"Tas man būtu jādara. To es grasos darīt."
Nē. Cilvēkam ir jādzīvo
atbilstoši vērtībām, kas viņam ir svarīgas.
REŽISORS RALFS NELSONS
Lilies of the Field ir mazbudžeta filma,
tāds vienkāršs stāsts par izdarīgu melnādaino vīrieti,
kurš nonāk mūķeņu klosterī Amerikas dienvidrietumos
un palīdz viņām uzcelt baznīcu.
Dievs ir labs. Viņš man ir atsūtījis lielu, spēcīgu vīrieti.
Man viņš neteica, ka sūta mani kaut kur.
Es tikai braucu garām.
1963. gadā man bija seši gadi.
Es teicu: "Sidnij, brauc prom! Kāpēc tu pie viņām paliec?"
"Kāp mašīnā!" Un es biju…
Tā es domāju sešu gadu vecumā.
Viņš teica: "Viņi nevar man samaksāt pietiekami. Viņi neko nepiedāvā."
Es teicu: "Sidnij, zini, ko tu vari darīt?
Nospēlē lomu filmā nevis par algu,
bet par īpašumtiesību daļu."
Viņš teica: "Nebiju par to iedomājies." Es: "Padomā un ņem vērā!"
Sākumā lomu piedāvāja Belafontem.
Viņš to noraidīja, sakot: "Šim tēlam nav nekādas saistības ar realitāti."
Briesmīga filma. Briesmīga.
HERIJA BELAFONTES BALSS
Briesmīgākais scenārijs, ko biju lasījis. Un es to noraidīju ar plašu vēzienu.
Un Sidnijs Puatjē piekrita spēlēt.
Viņš tajā filmā bija brīnišķīgs.
Herijs arī dziedāja. Viņam bija vēl viena karjera.
Herijam klājās labi.
Herijs varēja atļauties lomas noraidīt.
Lomas var noraidīt, kad par māju ir samaksāts.
Es nenoniecinu Heriju, bet Herijs bija aizņemts ar Day O.
Ja?
Kad uzvedām Hello, Dolly!
es Brodvejā spēlēju kopā ar Pērlu Beiliju.
PĒRLA BEILIJA
Un vienmēr, kad uz izrādi ieradās kāda pazīstama persona,
viņa viņu aicināja uz skatuves.
Un viņi dziedāja…
Tā nu reiz viņa uz skatuves uzaicināja Sidniju.
Viņa teica: "Nu taču, Sidnij! Dziedam!"
Un viņš teica: "Es neprotu dziedāt!"
Labi. Sākam!
Viņa brīnījās: "Ko tu runā?
Es redzēju, kā tu auroji Lilies of the Field."
Viņš teica: "Tas bija kāds cits!"
Tagad dziediet!
Šī mazbudžeta filmiņa pamazām piesaistīja skatītājus.
Tā sasaucās ar zināmu noskaņojumu valstī.
Turklāt cilvēki īpaši novērtēja Puatjē personāžu Homēru Smitu
un Puatjē tēlojumu.
To mīļo, labestīgo stilu, ko viņš piešķir filmai.
Un tajā ir notverts pareizais noskaņojums.
Domājot par šo lomu,
manuprāt, tas bija jauks, brīnišķīgs, dzīvespriecīgs tēls,
kura atspulgs atrodams
ikviena cilvēka labākajā daļā.
KINOAKADĒMIJAS BALVAS PASNIEGŠANA 1964. GADS
Holivudas svētki.
Jau 36. reizi pasaules izklaides galvaspilsētā
tiek godināti gada labākie mākslinieki un sasniegumi,
pasniedzot iekārojamo Oskara balvu.
Es biju tikai desmitgadīgs bērns Milvoki.
Es skatījos Kinoakadēmijas balvu pasniegšanu
un redzēju, kā cilvēki piebrauc limuzīnos, un visu pārējo.
Un katru reizi, kad televīzijā parādījās kāds melnādainais,
atceros, ka metos pie telefona, saucot:
"Redzami krāsainie. Krāsainie! Ieslēdziet televizoru!"
Un beigās neko no tā visa neredzēju.
Labākā aktiera balvas nominanti:
Alberts Finijs filmā Tom Jones,
Ričards Heriss filmā This Sporting Life,
Rekss Herisons filmā Cleopatra,
Pols Ņūmens filmā Hud,
Sidnijs Puatjē filmā Lilies of the Field.
Uzvarētājs ir Sidnijs Puatjē, Lilies of the Field.
Kad nosauca manu vārdu, es pielēcu kājās, saucot:
"Es uzvarēju! Es uzvarēju!"
Es nespēju savaldīties.
Tā bija mana prieka izpausme,
bet arī daudzu citu cilvēku prieka izpausme.
Varat iedomāties?
Tas bija pirms Pilsonisko tiesību likuma.
Vai spējat iztēloties šoku tajā telpā?
Vai spējat iztēloties to tīro prieku, maģiju
un kaut ko absolūti dievišķu tajā mirklī,
kas pārspēja visu pārējo kultūrā notiekošo.
Puatjē ir pirmais nēģeris, kas ieguvis tik augstu apbalvojumu,
un skatītāji šo paziņojumu uzņem ar sirsnīgiem aplausiem.
Tas bija pagrieziena punkts,
īsts pagrieziena punkts
Holivudā, kas bija izvēlējusies
rādīt mūs, melnādainos,
pavisam citādus, nekā esam patiesībā.
Tā kā ceļš līdz šim brīdim ir bijis ilgs,
es, protams, esmu parādā
neskaitāmiem cilvēkiem.
Viņš bija mana lielā melnādainā cerība.
Tajā mirklī viņš kļuva par manu lielo melnādaino cerību.
Es atceros, ka skaidri sajutu:
ja tas var notikt ar krāsaino vīrieti,
tad kas varētu notikt ar mani.
Es varu tikai pateikt ļoti īpašu paldies.
Viņš to paveica daudzu labā, nevis tikai mūsu, kas nācām pēc viņa,
bet arī Sidnija vecāku un vecvecāku,
un visu senču līdz pat verdzības laikiem.
Iedomājieties, kā viņi jutās, kad "viņam izdevās".
NASO, BAHAMAS 1964. GADS
Lai būtu pirmais melnādainais, bahamietis,
kurš ieguvis labākā aktiera titulu
laikā, kad tas patiesībā nebija iespējams,
bija jābūt simtreiz labākam par visiem citiem.
Tolaik tas bija neparasti,
ne tik daudz tāpēc, ka es biju tik labs un nevainojams.
Es nebiju tik labs un nevainojams.
Bet manī bija kas tāds, ko es turpināju nest tālāk.
Tas nāca no manas mammas -
tas, ko viņa kā māte izdarīja, lai es izdzīvotu.
Mani neuzskatīja par dzīvotāju, nē.
Mani neuzskatīja par dzīvotāju, kad piedzimu.
Es piedzimu divus mēnešus pirms noteiktā laika.
Nākamajā rītā mans tēvs izgāja no mājas,
kad visiem klātesošajiem, ieskaitot vecmāti, bija skaidrs, ka es neizdzīvošu.
Viņš atgriezās mājās ar kurpju kasti.
Un…
viņi bija gatavi mani apglabāt.
Nu… mana māte atteicās to pieņemt.
Viņa teica: "Nē, jūs to nevarat."
Un viņa izgāja no mājas
un gāja visur, kur cerēja atrast kādu atbalstu.
Un viņa gāja garām kādas pareģes mājai.
BESAS MADĀMA ĪPAŠAS VEIKSMES SPĒJAS
Māte teica: "Man ir jaundzimis bērns.
Viņš piedzima pāragri,
un es gribu, lai pastāstāt par manu dēlu."
Pareģe aizvēra acis, un viņas seja sāka raustīties.
Un viņas acis aiz plakstiņiem kustējās šurpu turpu.
Pēkšņi pareģes acis plaši atvērās,
un viņa teica: "Neuztraucies par savu dēlu!
Viņš izdzīvos.
Viņš apceļos daudzus zemes nostūrus.
Viņš būs bagāts un slavens."
Ka es nesīšot viņas vārdu pasaulē.
Un visu, ko viņa pateica…
es esmu piedzīvojis.
NBC News piedāvā. Čeinijs, Gudmens, Šverners.
Īpašā reportāža par trim pilsonisko tiesību aktīvistiem,
kas joprojām ir pazuduši Misisipi.
MISISIPI 1964. GADS
Džeimss Čeinijs, Endrjū Gudmens un Maikls Šverners
devās uz Misisipi, lai reģistrētu nēģeru vēlētājus.
Tad es tikko biju iestājies kustībā.
MĀCĪTĀJS VILLIJS BLŪ AKTĪVISTS
Un es biju izkāpis no pikapa.
Es pazinu viņus visus, izņemot Gudmenu.
Un viņi bija skolotāji.
Viņi mācīja cilvēkiem, kas ir balsojums,
kā ir jābalso, jo mēs nezinājām.
REĢISTRĒJIES TAGAD!
Kā es uzskatu, viņi mācīja amerikāņu sapni.
Balsojiet, un izvēle ir jūsu.
Nebalsojiet, un izvēle ir viņējā.
Atcerieties nobalsot, un izvēle ir jūsu.
Reiz, kad bijāt Dienvidos, ar jums notika kaut kas biedējošs.
Zinu aptuvenas detaļas, bet vai jūs…
Neesmu no jums šo stāstu dzirdējis.
Mēs ar Sidniju esam draugi jau 26 gadus.
Nedomāju, ka mums ir bijusi vēl kāda kopīga pieredze,
kas mūs ir vienojusi tik ļoti, kā tas brīdis.
Mans draugs Herijs Belafonte piezvanīja un teica:
"Gribu, lai brauc man līdzi uz Misisipi.
Mums ir jāaizved nauda pilsonisko tiesību kustībai."
Aktīvistu grupai tajā apgabalā
izmisīgi trūka līdzekļu un bija nepieciešama palīdzība.
Mēs šeit, Misisipi, izturēsimies ar cieņu pret ikvienu…
GUBERNATORS ROSS BĀRNETS
…kas šeit ieradīsies, ja vien viņi nepakļau…
pakļausies mūsu likumiem.
Telefona zvani un draudi pienāca dienu un nakti.
Viņi gribēja noslepkavot Belafonti un Puatjē.
Viņi teica: "Mēs nogalināsim tos nigerus, kas atbrauks uz Grīnvudu."
Biju domājis, ka, ņemot vērā manus sakarus ar Bobiju Kenediju,
piezvanot Tieslietu departamentam…
PILSONISKO TIESĪBU NODAĻA
…un informējot par braucienu un atrašanās vietu,
mēs saņemsim federālo aizsardzību.
Kad tur nokļuvām,
no federālajiem policistiem un aizsardzības nebija ne miņas.
Iekāpām mašīnā… Mūs sagaidīja divas mašīnas -
viena, kurā brauktu mēs, un otra bija rezervei.
Neviens negribēja vadīt mašīnu.
Teicu, ka vadīšu es.
Un pēc rokasspiedieniem, sasveicināšanās un iepazīšanās
bagāža tika ielikta manā mašīnā.
Un Puatjē un Belafonte
iekāpa priekšējā mašīnā.
Kad kāpām mašīnā,
kāds pateica: "Tur viņi ir."
Iedegās priekšējie lukturi. Mēs redzējām, ka tie ir kukluksklanieši.
Mēs sākām braukt.
Un, kad tās mašīnas centās mūs notvert,
trešā mašīna pārvietojās, lai bloķētu jebkuru mēģinājumu pabraukt garām.
Viņi ietriecās mašīnas aizmugurē.
Un mana pirmā doma bija: "Neļauj viņiem pabraukt garām!"
Un viņi visu laiku triecās virsū mašīnai mums aiz muguras,
lai viņus aizvirzītu vai nogrūstu no šosejas un tiktu klāt mums.
Lai kas notiktu, nelaid viņus garām!
Ja viņi man iešaus mugurā, tad man tā ir jāmirst.
Mēs cīkstējāmies pāris jūdžu garumā.
Viņi nevarēja tikt man garām. Un atmeta ar roku.
Un tad daudzi studenti sakāpa pieejamajās automašīnās,
un visi izbrauca uz šosejas
un ieveda mūs ar naudu Grīnvudā.
Un mēs ieradāmies sveiki un veseli.
Tas bija kā kaut kas no Bībeles.
Cilvēki bija sakāpuši kokos.
Un viss kvartāls bija ļaužu pilns.
Un tas mani aizkustināja līdz asarām.
Cilvēki bija sakāpuši kokos un uz jumtiem.
Tas bija kaut kas brīnumains.
Un, ieraugot Puatjē,
viņi sāka dziedāt to dziesmu no Lilies of the Field -
"Amen".
Tas bija kas īpašs.
Un katru gadu martā un aprīlī…
DR. MĀRTINS LUTERS KINGS JAUN.
…avīzēs sāk rakstīt par gaidāmo garo, karsto vasaru.
Laupīšanām, slepkavībām, dedzināšanai nav nekāda sakara ar pilsoniskajām tiesībām.
DETROITA
BOSTONA
ŅUARKA
Mums ir apriebies.
Neviens baltais mūs vairs negrūstīs.
ČĀRLZS EVERSS
Mēs runājam nopietni.
Es spilgti atceros, kad man bija kādi desmit gadi,
bija 1967. gads, un tā bija tāda kā Sidnija vasara,
un māte aizveda mani noskatīties To Sir, with Love,
In the Heat of the Night, un Guess Who's Coming to Dinner.
Mums bija melnādainās filmu zvaigznes,
bet Sidnijs, iespējams, ir pirmā Holivudas…
īsta Holivudas melnādainā kinozvaigzne.
Cilvēki nāca uz kinoteātri skatīties Sidnija Puatjē filmas.
Tā nebija bijis.
Un baltie cilvēki nāca skatīties Sidnija Puatjē filmas.
Vēl svarīgāk - laikā,
kad notika pilsonisko tiesību kustība
un viņš kļuva par tās paraugu.
Ienesīgākais aktieris, melnādainais, 1967., 1968. gads.
Un visa valsts griežas ap viņu.
Piecelies, puika!
REŽISORS NORMENS DŽŪISONS
Es teicu - celies!
Es atceros, ka mani iespaidoja tā čaļa nesatricināmā pašcieņa.
Filma tiešām spēlējas ar cilvēka gaidām. Skaidrs, ka viņš nesamierināsies.
Bet interesanti, cik ilgi viņš to cietīs…
līdz uzsprāgs.
Tu esi diezgan pašpārliecināts, ko, Vērdžil?
Vērdžils - jocīgs vārds nēģerzēnam
no Filadelfijas. Kā tevi sauc tur?
Mans vārds ir Tibsa kungs.
"Mans vārds ir Tibsa kungs."
Man patika, jo es sarunājos ar ekrānu.
Un publika pārsvarā bija melnādainie.
Viņi metās aplaudēt, un viņi vienkārši ļoti dzīvi reaģēja.
Slavenā aina siltumnīcā,
kad baltais plantators viņu iepļaukā
un Sidnijs atbild ar to pašu…
1967. gadā kinoteātrī tas bija kaut kas fenomenāls.
Vai Kolberta kungs ir bijis šajā siltumnīcā,
teiksim, vakar ap pusnakti?
O, varēja dzirdēt adatu nokrītam.
Skaļākais klusums, ko esmu piedzīvojis kinoteātrī.
Bija dzirdams… Cilvēki saskatījās, un tādā garā.
Melnādainie bija sajūsmā, jo neko tādu nebija redzējuši.
Kas tāds uz ekrāna vēl nebija noticis.
Viņš bija kas īpašs.
Ko jūs šai sakarā darīsiet?
Es nezinu.
Zināt, ko mēs visi darījām?
"Jā!"
Sākotnējā scenārijā es uz viņu paskatījos ar nicinājumu
un, savu spēcīgo ideālu apņemts, izgāju ārā.
Tā būtu noticis, ja šo lomu spēlētu cits aktieris,
bet ar mani tā nevarēja.
Es pārāk labi atcerējos to nakti Maiami
ar pistoli, kas notēmēta uz manu pieri.
Es režisoram pateicu, ka scenārijs ir jāmaina.
To gatavu varēja dabūt tikai Sidnijs.
Viņš bija zvaigzne. Absolūta.
Tad jau vairs nebija nekādu šaubu.
Viņš traucās pa dzīvi ar elkoņiem pa priekšu.
"Nost no ceļa!"
Un tā patiešām izrādījās
spilgtākā aina tajā filmā.
Bet tā arī vēstīja par mūsu laiku.
Tā vēstīja par laiku Amerikā, kad, vismaz filmās,
varējām pievērsties zināmām problēmām.
Kā visi saka: tā pļauka bija dzirdama visā pasaulē. Kaut kas nebijis.
Tā vienā mirklī padarīja viņu slavenu.
Ir tāda kā interesanta saistība
starp Sidniju tajā brīdī
un to, kas notika sabiedrības pirmajās rindās.
REŽISORS DŽEIMSS KLAVELS
Redzēt, ka melnādainais cilvēks
ir skolotājs un padomdevējs šiem bērniem…
Ziniet, varonis vienmēr bija baltais vīrietis,
un melnādainie tika glābti vai bija nemiera cēlēji.
Un tas vienkārši apgrieza šo naratīvu kājām gaisā.
Sēdieties!
To Sir, with Love bija mana mīļākā filma,
jo es vēroju, kā tētis
reaģē tāpat kā attiecībā pret mums.
Viņš mācīja ne tikai savus bērnus, viņš mācīja visus.
Es redzēju viņu.
Visi redzēja aktieri.
Es redzēju tēvu.
Šajā klasē mēs visi ievērosim pieklājību.
Mani sauksiet "kungs" vai "Takerija kungs".
Jaunās dāmas tiks uzrunātas par jaunkundzēm,
puiši - uzvārdos.
Es vienmēr saku - man uz pleciem ir eņģeļi,
jo man ir ārkārtīgi paveicies.
Es biju māksliniece. Mūziķe.
Dziedātāja. Man nebija aktrises pieredzes.
Jā.
Mana menedžere bija ļoti gudra.
Kad mani uzaicināja filmēties,
viņa teica: "Jā. Un viņai jādzied tituldziesma."
Saprotiet…
Man būt saistītai ar to vēstījumu…
Tas bija ļoti spēcīgs vēstījums.
Tas bija par mīlestību. Par "Melnādaino dzīvības ir svarīgas".
Viņš ir tikpat svarīgs kā visi mazie, baltie bērni skolā.
Patiesībā šīs skolas dzīvē viņš ir svarīgāks
nekā jebkurš cits, ar ko viņi savā dzīvē sastapsies.
Es biju ierakstījusi daudz hitu,
un man bija hiti arī pēc tam.
Bet šis izceļas,
jo runa nebija tikai par dziesmu.
Runa bija par Sidniju Puatjē un tās filmas vēstījumu.
Runu!
Svarīgi pateikt, ka šīs filmas netika veidotas melnādainajiem.
Tās tapa,
viņam labi apzinoties, kādu stāstu viņš stāsta,
saprotot, kas notiek ar šo kustību,
tieši ar doktora Kinga kustību.
Bet masu mediju ziņā viņš bija tāds kā vēstnesis,
kas savā ziņā pierāda, ka melnādainie ir cilvēki.
Ikviena iespēja humanizēt būšanu melnādainajam,
humanizēt un normalizēt to
pasaulei, kas mūs visus pat neuzskatīja par cilvēkiem,
palīdz mērķim,
jo tas ir galvenais -
ļaut cilvēkiem ieraudzīt, ka esam cilvēki.
REŽISORS STENLIJS KRĀMERS
Džons Veids Prentiss.
Vai nav burvīgs vārds?
Džons Veids…
Es būšu Džoana Prentisa.
Tas ir Džons.
Priecājos iepazīties.
Priecājos iepazīties ar jums, Dreitones kundze.
Dreitones kundze, man ir mediķa izglītība, tāpēc ceru, ka neuzskatīsiet par iedomību,
ja teikšu, ka jums vajadzētu apsēsties, lai nenokrītat.
Viņš domā, ka tu ģībsi, jo viņš ir nēģeris.
Man bija 22 gadi, un Sidnijs bija vienkārši mīļš…
KETRINA HOTONE
…un es biju ļoti naiva.
Tātad, kad tika filmēta tā aina, tā skūpsta aina,
man tas nelikās nekas īpašs.
Operators teica: "Labi, labi. Esam gatavi sākt."
Un tad es pārlaidu acis studijai,
un es redzēju daudzas ļoti drūmas sejas.
Es nesapratu, kas notiek.
Un tikai pēc tam,
kad devos noņemt grimu,
es pajautāju grimētājai.
"Kas tajā telpā notika?"
Un viņa tikai pateica: "Tu esi tik naiva.
Tu nesaproti?"
Un es teicu: "Nē, es nesaprotu. Kas notika?"
Šausmīgi daudzi domās, ka esam ļoti šokējošs pāris.
Vai ne, Dreitones kundze?
Es saprotu, ko gribat teikt.
Manuprāt, tie,
kas nav tā laika kultūras sadursmju dalībnieki,
pārāk viegli un netaisnīgi ignorē tādas filmas kā Guess Who's Coming to Dinner,
aizmirstot, cik revolucionāras tās bija
sava laika kontekstā.
Tas sakars - viss notika pārāk ātri.
Tu pats tā teici.
Vai esi domājis, ko par tevi teiks cilvēki?
Zini, 16 vai 17 štatos jūs pārkāptu likumu.
Jūs būtu noziedznieki.
Tā aina filmā Guess Who's Coming to Dinner,
kur viņš saka: "Tu sevi uzlūko kā krāsaino cilvēku,
un es sevi uzlūkoju kā cilvēku."
Tā ir Sidnija Puatjē būtība.
Tu esi mans tēvs.
Es esmu tavs dēls. Es tevi mīlu.
Vienmēr esmu mīlējis un vienmēr mīlēšu.
Bet tu sevi uzlūko kā krāsaino cilvēku.
Es sevi uzlūkoju kā cilvēku.
Viņam pat nebija jātēlo,
jo tāds viņš arī ir.
Viņš sevi uzlūkoja kā cilvēku.
Visas trīs filmas bija finansiāli veiksmīgas.
Visās viņam bija balts krekls un kaklasaite.
Tad arī viņš kļuva seru Sidniju.
Viņš jau bija iemantojis slavu 63. gadā ar Lilies of the Field.
Bet pēkšņi viņš bija ne tikai godājams,
bet arī komerciāli veiksmīgs.
Un tajā Amerikas kino vēstures brīdī tas bija kas nepieredzēts.
Es viņam jautāju: "Vai tev ir filma, kurā filmēsies pēc šīs?"
Un viņš teica: "Nav."
Teica: "Šī droši vien būs pēdējā filma, kurā es filmēšos."
Un es jautāju: "Kāpēc?"
Un viņš atbildēja: "Tāpēc, ka melnādainie,
mana tauta, domā, ka esmu krusttēvs Toms."
Ņemot vērā mainīgos sociālos strāvojumus,
dažos melnādaino kopienas nostūros pret mani radās arvien lielāka neapmierinātība.
Kultūras vilnis, kas uzbangoja,
kad The New York Times publicēja rakstu
"Kāpēc baltajiem tik ļoti patīk Sidnijs Puatjē?"
"MUMS IR VECĀ LABĀ SIDNIJA PUATJĒ SINDROMS:
LĀDZĪGS PUISIS BALTĀDAINO PASAULĒ."
Pēc dažu domām
es biju krusttēvs Toms, pat mājas nēģeris,
jo spēlēju lomas, kas neapdraud baltādaino publiku,
jo tēloju cēlo nēģeri, kurš piepilda balto liberāļu fantāzijas.
"TAČU VIŅŠ PALIEK NEĪSTS, JAU GANDRĪZ DIVDESMIT GADUS
SPĒLĒJOT BŪTĪBĀ VIENU UN TO PAŠU LOMU -
STERILU, VIENDIMENSIONĀLU VARONI."
Es esmu mākslinieks, cilvēks, amerikānis, mūsdienīgs.
Es esmu ļoti daudz kas,
tāpēc es gribētu, lai jūs…
izturētos pret mani ar pienācīgo cieņu.
Nav viegli būt pirmajam.
Ja tu esi indivīds,
kam ir jāpārstāv visa rase.
Kā Džekijam Robinsonam.
Pār cilvēku gāžas negācijas par visu rasi.
Sidnijs saņēma daudzas negācijas,
kas Denzelam nebija jāsaņem.
Ja lūdzies lietu, ir jārēķinās arī ar dubļiem.
Viņam bija plati pleci.
Viņam bija doti plati pleci, bet uz tiem gūlās milzu svars.
Ir liels spiediens visu izdarīt pareizi.
Grūti saprast, kā to vērtēt.
Bet Sidnijam vienmēr piemita manas divas mīļākās īpašības:
pazemība radošuma ziņā un cienīgums panākumu ziņā.
KVINSIJS DŽONSS
-Vai jutāt to spiedienu? -To nevar nejust.
Es to apzinājos visu laiku.
Es apzinājos, ka ir cilvēku kopiena, kas vēro,
lai redzētu, vai es nesu to karogu, kas ir tuvs viņu sirdij,
un noteiktu, vai es atbilstu
viņu priekštatam par mani,
un vai esmu gaidīts viesis vai neesmu.
-Vai bija vientulīgi? -"Vientulīgi"?
Protams, bija vientulīgi.
Tas bija vientulīgi, jā.
1968. GADA 4. APRĪLIS
Viņi zina par Kingu?
Mums ir…
Skumjas ziņas jums visiem.
Un domāju, skumjas ziņas visiem mūsu līdzpilsoņiem
un cilvēkiem, kas mīl mieru, visā pasaulē.
Šovakar Memfisā Tenesī štatā ir nošauts Mārtins Luters Kings.
NBC pārtrauc savu parasto programmu
ar šo speciālreportāžu.
MĀRTINS LUTERS KINGS 1929-1968
Šovakar Memfisā Tenesī štatā ir nogalināts Mārtins Luters Kings jaunākais.
Viņu sašāva sejā, kad viņš viens stāvēja uz viesnīcas numura balkona.
Pēc stundas viņš slimnīcā nomira.
Atceros, ka braucām mājās ar autobusu Plezentvilā.
PAMELA PUATJĒ MEITA
Mans tētis sagaidīja autobusu
piebraucamā ceļa galā pie pastkastītes.
Un viņš iekāpa autobusā
un knapi spēja iztaisnoties sava garā auguma dēļ.
Un viņš paskatījās uz visiem bērniem.
Un viņš viņiem pateica kaut ko vispārīgu,
kaut ko tādu: "Dižs cilvēks…
mums ir atņemts." Un tad viņš teica tā:
"Mums ir jāgodā viņa dižie vārdi,
izturoties pret visiem ar cieņu un godu."
Un bērnus pārņēma bijība.
Viņi skatījās uz viņu ar apbrīnu.
Un tad tētis teica: "Labi, meitenes, ejam!
Ejam! Ejam mājās!"
Pelni pie pelniem.
Pīšļi pie pīšļiem.
Mēs pateicamies Dievam, ka viņš mums dāvāja līderi,
kas bija gatavs mirt, bet nebija gatavs nogalināt.
1965. gadā mošejā Hārlemā tika nogalināts Malkolms X.
1968. gadā tika nogalināts Mārtins Luters Kings.
Mūsu jūdaiski kristīgās sabiedrības demokrātija ir trauslāka, nekā domājam.
Mūs satur kopā daži kultūras pavedieni.
Un Sidnijs Puatjē ir viens no tiem kultūras pavedieniem.
Kinga slepkavība daudzējādā ziņā
aizsāka jaunu ēru Puatjē profesionālajā dzīvē,
un viņš piedzīvoja ievērojamas pārmaiņas arī personiskajā dimensijā.
Personiskajā ziņā viņu, tāpat kā daudzus afroamerikāņus, ne tikai satrieca
Mārtina Lutera Kinga slepkavība,
bet viņš arī sastrīdējās ar savu labāko draugu Heriju Belafonti.
Uzreiz pēc Kinga slepkavības
abi piedalījās diskusijās par to, kā vislabāk pieminēt Kingu.
ARAMS GUDSŪZIANS
Belafonte gribēja sarīkot lielu mītiņu pēc Kinga bērēm Atlantā.
Puatjē pret to iebilda, sakot, ka tas novērsīšot uzmanību no Kinga.
Tas noveda pie rīvēšanās un saspīlējuma starp abiem,
un viņi uz ilgu laiku pārtrauca sarunāties.
Divi ļoti ietiepīgi cilvēki.
BEVERLIJA PUATJĒ-HENDERSONE
Vai varu atkārtot? Divi ļoti ietiepīgi cilvēki.
Un viņi neslēpa, kā jūtas.
Herijs gribēja kaut ko darīt un ļaut savai kopienai
izpaust bēdas un sēras, godinot Kingu.
Un Puatjē, manuprāt, pamatoti uzskatīja, ka tā būtu uzmanības novēršana.
Tas tikai apliecina to,
par cik daudzām lietām cilvēkiem uzreiz bija jādomā…
šajos negaidītajos, brutālajos apstākļos.
Saprotiet, tā bija trauma.
Puatjē un Belafontem nācās daudz ko pārdomāt.
Viņš zaudē labāko draugu tajā pašā laikā, kad daudz kas cits, šķiet, jūk un brūk.
Viņš ir šķīries no sievas.
Cenšas turpināt attiecības ar Daienu Kerolu.
Kā esmu teicis, liela daļa no tēva mantojuma
ir mācības, kuras viņš sniedza dēliem.
Šīs mācības mani spēcīgi ietekmēja, kad šķīros ar pirmo sievu.
Šķiršanās bija ilgs, sāpīgs, traumējošs laikposms visiem iesaistītajiem.
Mammai noteikti nebija jautri,
un man šķiet, ka tieši to es izjutu visvairāk…
jo es neredzēju, ko pārdzīvo mans tētis,
bet redzēju, ko pārdzīvo viņa.
Draugi izlēma, kura pusē paliks,
tāpēc man tas bija visai sāpīgi.
Jo vairums draugu palika ar manu tēti.
Nebija vairs tāda un tāda tēvoča vai tantes,
vai tādu un tādu krustvecāku.
Tas varētu mani saraudināt,
bet, ziniet, bija cilvēki, kas viņu atbalstīja.
Esmu viņiem par to pateicīga.
Protams, es biju iemīlējies citā sievietē,
un vainas apziņa par to bija kas tāds,
ko nespēja izdzēst 11 gadus ilga psihoterapija.
"Sieva mani īsti nesaprot,"
es klišejiski teicu.
Un tad es teicu, ka otrai sievietei bija pašai savi plāni.
Jau drīz pēc katras šķiršanās
atkal tiecāmies pēc attiecībām.
DAIENA KEROLA
Un… domāju, ka mēs
jau labu laiku pirms attiecību beigām sapratām,
ka šīs attiecības nav veselīgas,
ka tās pat nav tādas attiecības,
kas varētu pāraugt labā draudzībā.
Ir interesanti redzēt, cik ātri popkultūra var mainīties.
No 1963. gada Lilies of the Field līdz pat, iespējams, 1968. gadam
viņš ir tas, kurš nosaka,
kāds ir melnādaino tēls.
Notiek divas lietas.
Notiek kustība Melnā vara.
Mēs runājam par "Saki skaļi: lepojos, ka esmu melnais".
Un mēs sajutāmies kā cilvēki.
Afro frizūras, Soul Train.
Un ir melnādaino ekspluatācija.
Ej ratā! Nost no ceļa!
Tas, kas viņu padarīja tik revolucionāru 1967. un 1968. gadā,
vairs nav aktuāls, jo nu ir nākamā paaudze,
kas uz ekrāna nodarbojas ar seksu ar baltām sievietēm,
kas baltos vīriešus nevis tikai iepļaukā, bet nošauj.
Tās melnādaino ekspluatācijas filmas bija par sadošanu baltajiem pa pakaļu.
Tas bija galvenais.
Un diemžēl daļa melnādaino publikas
uzskatīja, ka Sidnijs nav stilīgs.
Un es tam nepiekrītu,
bet, ja paskatās uz melnādaino publiku,
viņi uz melnādaino ekspluatācijas filmām gāja bariem… bariem.
Kvinsijs Džonss savā mājā man sarīkoja 42. dzimšanas dienas svinības,
un tur bija Sidnijs Puatjē.
Un es atceros, ka kāpu lejā, pagriezos ap stūri
un viņš tur vienkārši stāvēja.
Un es sastingu, jo tur bija mans varonis.
Viņš tikai pateica: "Kā tev klājas, mīļā?
Es ilgojos ar tevi iepazīties, mīļā."
Un man šķiet… Protams, es apraudājos.
Un es teicu:
"Jūs pat nesaprotat, cik šis brīdis man ir nozīmīgs."
Un tolaik es no melnādaino kopienas saņēmu daudz pārmetumu,
ka neesmu pietiekami melna, ka neveidoju pietiekami daudz melno šovu.
Un viņš tajā ballītē, manā 42. dzimšanas dienā, apsēdināja mani stūrī un teica:
"Ir grūti, ja centies atbilst citu cilvēku sapņiem,
tāpēc tev ir jāturas pie sapņa, kas ir tevī.
Un zini: ja esi tam uzticīga,
nekam citam nav nozīmes."
Un tobrīd tā bija atziņa, kas mainīja manu dzīvi.
Viņš man pastāstīja par to, kas bija noticis ar viņu:
"Vai Puatjē ir pietiekami melns?
Vai pietiekami labs? Vai pārstāv to, ko mēs gribam?" -
un kā viņš par to jutās iekšēji,
ka tas viņu kādu laiku nomāca.
Viņš tikai cenšas pieņemt labāko lēmumu - filmu pēc filmas -,
balstoties uz to, ka ir Redžinalda un Evelinas Puatjē dēls.
Un tad, ja viņam par to burtiski uzbrūk,
tas ir uzbrukums viņa raksturam,
viņa būtībai, viņa vērtībām,
viņa kā vīrieša un kā melnādainā cilvēka cieņai.
Kad gatavojos filmēties filmā The Lost Man,
man nebija ne mazākas nojautas,
ka pavisam drīz satikšu savu mūža mīlestību.
Mēs ar māsu pirmoreiz noskatījāmies The Lost Man,
kad jau bijām divdesmitgadnieces.
SIDNIJA PUATJĒ HĀRTSONGA
Pirms tam neviens nevarēja dabūt ierakstu. Nejautājiet, kāpēc.
Mana mamma bija kanādiete,
bet dzīvoja Parīzē un filmējās franču filmās,
tāpēc viņu uzskatīja par franču aktrisi.
Kad viņu uzrunāja Universal Pictures,
viņas pirmais jautājums bija: "Kurš vēl tajā spēlēs?"
Un, kad viņai pateica: "Sidnijs Puatjē,"
viņas atbilde bija: "Kas tas tāds?"
Viņi teica: "O, bet tas ir Sidnijs Puatjē.
Visu laiku slavenākais aktieris."
DŽOANA ŠIMKUS PUATJĒ
Un es teicu: "Nevienu viņa filmu neesmu redzējusi."
Tobrīd es biju Londonā,
un tur rādīja filmu A Patch of Blue.
Nodomāju: "Viņš ir baigi smuks."
Sagadījās, ka tolaik biju uz Amerikas Vogue vāka
un arī spēlēju filmā, ko rādīja kādā mākslas kinoteātrī.
Un tad es aizbraucu uz LA un satiku Sidniju.
Un viņš bija ļoti jauks.
Mēs papusdienojām, un tas arī bija viss.
Tolaik es biju saderinājusies, lai precētos ar kādu citu,
bet…
Tas, kā tu kodi lūpas…
Nepagāja ilgs laiks, kopš bijām sākuši kopā strādāt pie filmas,
kad mums bija jādomā, vai mūs, gadījumā, nav saveduši kopā kādi augstāki spēki.
Šoreiz biju gatavs piedzīvot mīlas stāstu,
ko biju redzējis vecāku laulībā
savas dzīves sākumā.
Tas, ka viņi kopā filmējās,
piederēja pie viņu iepazīšanās stāsta.
Tātad tas tiešām ir stāsts par to, kā viņi iepazinās, to es atceros.
Vecāki apprecējās, kad mums ar māsu bija divi un četri gadi.
Mamma mūs bija aizvedusi pie pediatra.
Tur viņu noturēja par auklīti.
Viņa aizgāja mājās un teica: "Viss."
ANIKA PUATJĒ
"Tu mani apprecēsi, un apprecēsi šonedēļ.
Un punkts." Un tonedēļ viņi apprecējās.
Tas notika mūsu mājā.
Ceremonija bija pusē,
un mazā Sidnija, kurai bija divarpus gadu, pienāca un paraustīja Sidnija žaketi.
"Tēt, ko tu dari?"
Un kāds atbildēja: "Tavs tētis precas ar tavu mammu, mīļā."
Viņa teica: "Ā, labi."
Un tas bija viss. Mēs apprecējāmies.
Bērnībā daudzas apkārtējās ģimenes un daudzi mūsu draugi bija jauktas rases.
Mani vecāki apzināti gādāja,
lai mums apkārt būtu citas jauktu rasu ģimenes.
Un mēs bijām neliela grupiņa, kas cits citu ļoti labi pazina,
un visi bērni spēlējās kopā, lai mēs justu, ka tas ir normāli.
Kvinsijs un Pegija. Kidada un Rašida.
Ar viņiem mēs pavadījām visvairāk laika.
Viņi bija kā mūsu krustmāsas, krustvecāki, krustvecāku ģimenes.
Domāju, ka viņiem labi izdevās mūs pasargāt
no plašākas pasaules uzskatiem par to.
Tētis mūs nenošķīra. Viņš neteica:
"Tā. Šī ir viena ģimene. Tā ir otra ģimene."
Viņš teica: "Nē, tā ir mana ģimene."
Un viņš gādāja, lai saprotam, ka visi esam viena ģimene.
Kā tēvs viņš bija sasodīti labs.
Mēs esam sešas, un mēs visas esam…
Viņš rūpējās par mums visām.
Labi bija arī tas, ka viņš apprecējās ar divām fantastiskām sievietēm.
Un viņas ir ļoti līdzīgas. Džoana un mana māte ir ļoti līdzīgas
tajā ziņā, ka abām ir plaša sirds.
Plaša sirds un ģimeniskums.
Māte viņam vienmēr teikusi:
"Rūpējies par saviem bērniem un ģimeni!"
ŠERIJA PUATJĒ MEITA
Un līdz pat šai dienai
viņš tā arī ir darījis.
Viņš to ir ieaudzinājis arī mums,
lai mēs cita citu sargātu.
1970. gadu sākumā Puatjē radās iespēja,
kas daudzējādā ziņā mainīja viņa dzīvi.
Viņš saņēma zvanu no Belafontes, ar kuru nebija runājis
kopš Mārtina Lutera Kinga slepkavības 1968. gadā.
Kā tu mani atradi?
Pajautāju tavam zirgam.
Herijs Belafonte piezvanīja Sidnijam un teica: "Man tev ir projekts."
Es pat nezinu, vai viņam vajadzēja vēl ko piebilst.
Nostrādāja sestā maņa, un…
"Nu, jā. Labi. Kur? Kad? Būšu."
REŽISORS SIDNIJS PUATJĒ
Pirmkārt, tas bija Sidnija pirmais režijas darbs.
Kad plānojām filmēšanu,
Sidnijs nebija režisors.
Viņš uzņēmās šos pienākumus
kādu nedēļu pēc filmēšanas sākuma.
Kas notika ar sākotnējo režisoru?
Pēc pirmās filmēšanas nedēļas Herijs man teica:
"Man šķiet, ka mums jāatrod cits režisors."
Viņš nebija uzķēris materiāla tekstūru.
Materiāla tekstūrā
savijās Amerikas indiāņu kultūra ar afroamerikāņu kultūru.
Nav tādas filmas, kurā es būtu filmējies
un nebūtu rūpīgi vērojis režisora darbu.
Darījis tā daudzus, daudzus gadus,
es no redzētā biju mācījies.
Es pārņēmu režisora grožus un nedēļu režisēju.
Columbia noskatījās nedēļas darbu, ko biju paveicis,
un atsūtīja man ziņu.
Teica: "Mēs gribam, lai turpini režisēt filmu,
un tas, ko mēs redzam, mūs apmierina."
-Filmējam! -Tā Kunga svētība!
Esmu mācītājs Viliss Oukss Raterfords
no Svētās pārliecināšanas baznīcas Augstā un zemā ordeņa.
No kurienes esi, mācītāj?
Pārsvarā no Sanflaueras Misisipi.
-Nofilmēts! -Ak kungs!
Paldies. Izcili.
-Labi, pacel. -Ieslēgt, lūdzu.
-Gribi sākt no sākuma? -Jā.
Labi, no sākuma.
SOUL! AR ELISU HEIZLIPU
Tā bija aina no filmas Buck and the Preacher,
kuru drīz redzēsiet savos vietējos kinoteātros.
Kā bija būt Herija režisoram?
Viņš uzvedās kā zvaigzne? Viņam bija zvaigznes ego?
Prieks, ka uzdevāt šo jautājumu.
Sidnija un Herija attiecību ķīmija filmā tiešām bija lieliska.
Var redzēt, ka viņi viens otram tiešām patīk,
ka viņiem ir sirsnīgas attiecības.
Daudziem būs pārsteigums,
ka viņš bija atsaucīgākais aktieris, ar ko esmu strādājis kopā.
Un kādu, cerams, desmit miljonu cilvēku priekšā
gribu tev pateikties, vecais B.
Tas, ka ietekmīgākais melnādainais aktieris
un tajā brīdī viens no ietekmīgākajiem aktieriem Holivudā
ķērās pie režisēšanas, bija lieliski.
Un vēl tas, kādu filmu viņš uzņēma.
Jo filma bija par melnādainajiem Rietumos,
un tā bija jauna tēma,
kas popkultūrā bija skarta ļoti reti un tikai noniecinošā veidā.
Mēs uzņēmām šo filmu kā izklaidi ar vēstījumu.
Mēs uzskatām, ka melnādainajiem bija liela nozīme Rietumu izveidošanā.
Mēs gribam, lai melnādainie bērni to redz.
Nedrīkstam aizmirst, ko Sidnijs paveica kā filmu veidotājs.
Visas filmas, kuras viņam bija iespēja… filmas, kas…
Mums tā īpašā skatījuma nebūtu…
tas stāsts nebūtu izstāstīts tādā veidā, ja nebūtu Sidnija.
"Es esmu Baks."
Es esmu Baks.
Mēs viņu vairs neredzēsim kā spilgtu aktieri,
kāds viņš bija 1960. gados. Viņš vairs nebūs tāda megazvaigzne.
No otras puses, viņš uzņemas līdera lomu 1970. gadu melnādainajā Holivudā,
radot daudz vairāk iespēju tiem, kas seko viņa pēdās.
Ja šajā nozarē būtu vienlīdzīgas iespējas,
tad būtu 15 Sidniju Puatjē un 10 vai 12 Belafontu, bet nav.
Varbūt otrādi. 15 Belafontu un 10…
Skaties tu man!
ŠTATA APARTAMENTI
1969. gadā mēs kļuvām par biznesa partneriem
kopā ar Polu Ņūmenu.
Uzņēmuma nosaukums bija First Artists,
un tas bija novatorisks, jo māksliniekiem bija radošā kontrole,
pilnīga radošā kontrole pār mūsu veidotajām filmām.
Mēs nesaņēmām avansu,
un mēs nopelnījām naudu tikai tad, ja filma bija veiksmīga.
Alga mani neinteresēja.
Man svarīga bija tikai radošā kontrole.
Jutos ļoti pagodināta, būdama vienīgā sieviete,
un es ļoti lepojos ar savu sadarbību ar Sidniju.
Dibināt producēšanas uzņēmumu bija ārkārtīgi pārdrošs solis
no melnādainā cilvēka Holivudā.
Manuprāt, noskaņojums bija tāds,
ka viņam jāpriecājas par to, kas viņam ir.
"Tev ir daudz lomu. Viss ir kārtībā.
Tev nevajag nostādīt sevi varas pozīcijā,
kurā tu tagad radi darbavietas."
Tas bija vēl viens proaktīvs gājiens, lai varētu paust savu vēstījumu.
Mēs visi visvairāk gribējām
iespēju veidot filmas pēc sava prāta.
Paši tās uzņemt, izvēlēties materiālu.
Es uzņēmu Uptown Saturday Night, Let's Do It Again, A Piece of the Action.
Tās visas bija izcilas filmas.
Man tas likās sasodīti forši.
Man tas likās sasodīti forši, ka tētis kļuva par režisoru.
Viņam bija izpratne par nozari
un par to, kas ir jādara un ko var izdarīt.
Viņš ļoti labi apzinājās, ka filmēšanas laukumā līdz vienam brīdim
nebija neviena, bet pēc tam - ļoti daudz afroamerikāņu.
Visur. Saprotiet, visur.
Un viņš izveidoja savu uzņēmumu, lai to labotu.
Mums jāpasvītro tas,
ka jūs patiešām nodarbināt daudz melnādaino cilvēku aizkadrā.
Jums nav tikai ārkārtīgi talantīgi melnādainie aktieri…
Jā. Pie filmas strādā 1300 melnādaino.
Statisti, tehniķi un pārējie.
1276 ir mani radinieki.
Viņiem veicas!
Sidnijs bija rases cilvēks.
Tad kā viņš varētu režisēt filmu,
ja kameras priekšā visi būtu melnie,
bet otrpus kamerai baltie? Viņš to nedarīs.
Tas pat nav apspriežams. Sidnijs tā nedarīs.
Sidnijs parūpēsies, lai melnādainajiem būtu iespēja
attīstīt karjeru kā filmu veidotājiem.
Karjeras otrpus kamerai ir ilgākas nekā kameras priekšā.
Interesanti, ka tagad Puatjē ļauj citiem iet viņa pēdās.
Viņam nav vienmēr jābūt galvenajā lomā.
Ar nepacietību gaidu režisora darbu.
Gribu šajā jomā pieņemt lēmumus.
Gribu strādāt ar scenārijiem un aktieriem
un radīt noskaņu.
Es gribu komponēt attēlu.
Man kā aktierim tādu vīziju nav.
Es kā aktieris esmu uzkāpis visās virsotnēs, kurās gribēju.
Kādu vakaru es iegāju kinoteātrī 3. avēnijā Ņujorkā.
Tur rādīja filmu Let's Do It Again.
Es iegāju iekšā un nostājos aizmugurē.
Zāle bija pilna, tāpēc es stāvēju aizmugurē un vēroju reakciju.
Tur bija melnādainās sievietes.
Viņas tur sēdēja un smējās pilnā kaklā.
Viņām bija tik jautri, vērojot tos personāžus,
jo mēs radījām tādus tēlus, ar kuriem var identificēties.
Redzot tādu reakciju,
es nolēmu, ka man ir jāizdomā kaut kas cits tādā pašā garā.
Komēdijas, kuras es uzņēmu, mēs centāmies veidot tā,
lai cilvēki, kas sēž skatītāju zālē,
redzētu paši sevi
pieņemošā veidā.
Tātad Sidnijs Puatjē tagad ir komēdiju režisors.
Saprotiet, tas ir neticams pavērsiens.
Viņš ir lielisks komēdiju režisors, un viņš uzņem šo filmu
ar, iespējams, visu laiku eksplozīvāko, harismātiskāko melnās komēdijas talantu.
Es jums piespriežu 125 gadu ieslodzījumu
-Labošanas iestāžu departamenta cietumā. -Ko…
Skatoties Puatjē režisētās filmas…
Vizuāli tās īpaši neizceļas.
Toties režisora darbs lielisks.
REŽISORS SIDNIJS PUATJĒ
Un viņš atstājis telpu, kur Džīns Vailders var būt sasodīti smieklīgs,
Ričards Praiors var būt smieklīgs.
Mēs ne… Es ne…
-Advokāts lika izdomāt… -Zinu, ka neizdarīju.
-Es… -Nē, viņš joko.
-Es… -Grib teikt, ka neizdarījām.
-Mēs to neizdarījām. -Vai izskatāt īsto lietu?
Neviens nenojauta, ka viņš gūs tik lielus panākumus kā komēdiju režisors.
Viņš mūs aizveda pie Denzela un Vezlija,
un arī pie Roberta Taunzenda
un Kīnena Aivorija Veiensa,
jo viņš ir pirmais lielais Holivudas komēdiju režisors.
STIR CRAZY KASES IEŅĒMUMI - 100 MILJONI $
-Sasveicinies ar tēti! -Sveiks, tēt!
Paliec tur, Anika!
Es tevi redzu, Sidnij.
-Ko tu redzi? -Tevi.
Nu, tur ir nauda…
kā sakām filmēšanas laukumā.
Pasmaidi! Labi.
Sidnij Pī?
Ko es viņā patiesi apbrīnoju -
ziniet, bieži vien, kad aktiera karjera sāk bālēt,
viņš ķeras pie visa, kas pagadās,
jo grib būt vajadzīgs
un turpināt strādāt par aktieri.
Un manam tētim nekas tāds nav raksturīgs.
Es izvēlējos atkāpties.
Cilvēkam dzīves pēdējos brīžos nevajadzētu attapties,
ka viņš, iespējams, visu mūžu ir pavadījis
šaurā koridorā.
Un man ir bijusi brīnišķīga karjera daudzu gadu garumā.
Es nesaku, ka tā būtu turpinājusies tādā pašā tempā.
Bet, ja tā būtu, tas man būtu laupījis iespēju
būt pilnīgākam cilvēkam.
Panākumi mūs izolē.
Es to negribēju.
Es gribēju zināt, kā ir režisēt filmu,
tāpēc uzņēmu kādas piecas sešas filmas.
Es gribēju zināt, kā ir būt producentam,
un producēju dažas filmas.
Man piemīt iedzimta ziņkāre,
kuras dēļ bērnībā bieži iekūlos nepatikšanās,
bet, kļūstot pieaugušam, tā man noteikti ir lieti noderējusi.
Es ceru, ka nezaudēšu šo ziņkāri līdz mūža galam.
1992. gada balvu par mūža ieguldījumu saņem
Sidnijs Puatjē.
AFI BALVA PAR MŪŽA IEGULDĪJUMU 1992. GADS
Es vienmēr domāju par Sidniju kā par lielu bāku,
kas slejas uz zemesraga kaut kur tumsā.
Spoža gaisma.
Es viņam teicu, ka visus tos gadus, kad veidojos kā personība,
es koncentrējos uz to gaismu, ko viņš man rādīja.
Neviena cita bākuguns nebija tik spoža,
tik droša,
un nevienai es neticēju tik ļoti kā tai.
Pirms 48 gadiem, 1945. gada ziemā,
Sidnijs Puatjē iegāja kādā mazā teātrī Hārlemā.
Tas bija Amerikas Nēģeru teātris.
Sidnijs tik daudzējādā ziņā lauza jebkādus rāmjus.
Sidnijs spēlēja izcili, lai mēs varētu spēlēt izcili.
Manuprāt, viņš ir patiesi jauks cilvēks.
Viņš ir lielisks piemērs tam, kādam vīrietim jābūt un kā jājūtas.
Viņam bija tik bagāta karjera,
viņš tik daudz ko piedzīvoja,
lai beidzot varētu teikt…
BRITU IMPĒRIJAS GODA BRUŅINIEKA ORDENIS
…"Es visu esmu izdarījis. Visu, ko varēju.
Tagad es tikai gribu atskatīties un domāt:
"Es rīkojos pareizi morālā ziņā.""
BAHAMU VĒSTNIEKS JAPĀNĀ 1997. GADS
Un viņš noteikti tā darīja.
Mēs esam draugi daudzus, daudzus gadus.
Ne ar vienu citu man nav tik daudz kopīga kā ar Sidniju.
Un es ļoti lepojos ar to, ko viņš ir sasniedzis
kā mākslinieks un pilsonis.
Un man ir ļoti, ļoti paveicies, ka tu esi mans draugs.
Un es tevi mīlu.
Oskaru saņem Denzels Vašingtons.
AKADĒMIJAS BALVA 2002. GADS
Un Oskaru saņem Halle Berija, Monster's Ball.
Ak dievs! Ak dievs!
Man tas vakars bija ļoti īpašs.
Ārkārtīgi nozīmīgs.
Ne tikai manas, bet arī Denzela uzvaras dēļ
un Sidnija goda Oskara dēļ.
Es zināju, ka šis brīdis iedvesmos tik daudzus cilvēkus.
Es jums visiem pateicos no visas sirds.
DENZELS VAŠINGTONS
40 gadus dzenos pakaļ Sidnijam, un beidzot man to iedod.
Un ko viņi? Iedod to arī viņam.
Atceros, ka viņš piecēlās.
Un mēs bijām tālu viens no otra,
un viņš it kā nodeva stafeti man, ja tā var teikt.
Es vienmēr sekošu tavās pēdās.
Ar lielāko prieku.
Ar lielāko prieku. Lai Dievs tevi svētī!
Otra tāda kā viņš nav. Un nekad vairs nebūs.
Runā, ka Sidnijs Puatjē veido nevis filmas…
PREZIDENTA BRĪVĪBAS MEDAĻA
…bet atskaites punktus. Amerikas progresa atskaites punktus.
Puatjē reiz teica, ka viņa mērķis
ir kļūt par labāku cilvēku.
Viņš to sasniedza un pa ceļam padarīja mazliet labākus mūs visus.
Viņš ir viens no tiem cilvēkiem, kas ir nākuši šai pasaulē,
lai to virzītu, mainītu, sapurinātu,
lai dotu cilvēkiem to, kas viņiem vajadzīgs,
lai viņi varētu virzīties tālāk un radītu pārmaiņas paši savā dzīvē.
Sidnijs Puatjē ir ārkārtīgi varens spēks.
Un enerģijas burvība slēpjas tajā -
kā man mācīja vectēvs -, ka to nevar iznīcināt.
NELSONS MANDELA
Enerģija nekad nebeidzas.
Viss, ko Sidnijs ir radījis, paliek,
un tas vienmēr turpinās augt.
Un… Cik brīnišķīga dzīve!
Apsveicu, Opra, no mums visiem
par šiem pēdējiem 20 gadiem
un par tevis atnesto gaismu, kas tik maigi spīd pār tiem,
kam tā vajadzīga visvairāk.
Esmu liela daļa no viņa mantojuma,
tāpat kā ikviena cilvēka dzīve, kurai viņš pieskārās.
Ikviens cilvēks, kurš juta, ka viņā kaut kas sakustas vai atveras,
vērojot viņu filmā To Sir, with Love
vai redzot viņu Guess Who's Coming to Dinner,
vai redzot to mirkli, kad viņš izripo no vilciena
un paliek kopā ar Toniju Kērtisu,
un iedomājoties: "Nēģeris tā darītu?"
Tā ir viņa būtība.
Katra dzīve, kurai viņš ir pieskāries.
Tas ir viss, ko varu pateikt.
Es viņu tik ļoti mīlu. Es vienkārši viņu tik ļoti mīlu.
Tā ir patiesība. Bez viņa mana dzīve būtu citāda.
Esmu nogājis garu ceļu.
Es tiešām esmu nogājis ļoti, ļoti garu ceļu.
Un es ar to lepojos.
Es esmu šeit, lai būtu…
labākais vīrs, labākais vectēvs,
labākais tēvs, labākais vecvectēvs.
Cenšos nodot viņiem visu, ko manī varētu uzskatīt par labu.
Es patiesi, patiesi cenšos
būt labāks rīt,
nekā biju šodien.
Labāks cilvēks.
Nevis labāks aktieris, bet vienkārši labāks cilvēks.
Un, kad miršu, es būšu nodzīvojis dzīvi nebaidoties.
SIDNIJS PUATJĒ 1927-2022
Tulkojusi Aija Apse