Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я не мав вижити.
Народився на два місяці раніше, ніж очікувалось.
Коли батьків повідомили, що я не виживу…
тато вернувся додому…
з коробкою з-під взуття.
ЦЕ ЖИТТЯ СІДНІ ПУАТЬЄ
Вони були готові мене похоронити.
Я вважаю, що в моєму житті було
чимало дивовижних і незбагненних поворотів.
СІДНІ ПУАТЬЄ
Я жив у простому світі.
Не знав про існування електрики.
КЕТ-АЙЛЕНД, БАГАМИ 1927 РІК
Не підозрював, що можна доставляти
воду в будинки по трубах.
Я вивчав світ, спостерігаючи за ним.
Я бачив різних істот. Птахів.
І мусив сам розбиратися, що воно таке.
У сім'ї серед дітей я був наймолодший.
І, звісно, старші нерідко мене кошмарили.
Але я був наймолодший
і часто лишався вдома,
коли батьки йшли на поле.
Батьки вирощували помідори.
У школі ми вчилися недовго. Дуже недовго.
Усі мої цінності, знання про добро та зло,
про себе й власні ідеали я черпав у батьків.
Я завжди за ними спостерігав.
РЕДЖИНАЛЬД ТА ЕВЕЛІН ПУАТЬЄ
Як вони спілкувались. Як дбали одне про одного.
Як поводилися з друзями.
Як ставилися до односельців.
І я дуже старанно їх наслідував,
бо бачив, що така поведінка дає плоди.
Влада Флориди наклала ембарго
на помідори з Багам.
Батьків бізнес було знищено.
Тому він послав матір у Нассау, а вона взяла мене з собою,
щоб знайти нам доступне житло.
НАССАУ, БАГАМИ 1938 РІК
Коли ми зайшли в гавань, я помітив рух.
Мені здалося, що по вулиці рухається якийсь жук.
І я запитав матір: «Що це?»
І вона відповіла: «Машина».
І я запитав: «Що таке машина?»
І вона пояснила. Я був вражений.
Ми йшли вулицями, і у вікнах я бачив
безліч дивовижних речей.
Тоді я помітив жінку.
А вона стояла навпроти схожої як дві краплі води жінки.
Хай би що робила перша, друга повторювала.
Це, звісно, було дзеркало.
Але я… я не знав про існування дзеркал.
Розумієте? Я не знав, що таке дзеркало.
Я не думав про свою зовнішність.
Я бачив тільки те, що бачив.
На Кет-Айленді була одна біла людина.
Приїхавши в Нассау, я побачив інших білих,
але вони були в меншості.
Дев'яносто відсотків населення складали чорні.
Я проводив час у товаристві однолітків.
Через кілька місяців
троє чи четверо з них потрапили у виправну школу.
І тато вирішив,
що й на мене чекають неприємності.
Мене відправили в Маямі, Флорида.
МАЯМІ, ФЛОРИДА 1942 РІК
Я покинув Багами в 15, думаючи, що добре себе знаю.
Провів десять з половиною років на Кет-Айленді.
А тоді ще чотири з половиною в Нассау.
Тож я приїхав у Маямі, Флорида, з певними уявленнями про себе.
Та коли я зійшов з корабля, Флорида почала нашіптувати:
«Ти не той, ким себе вважаєш».
ТІЛЬКИ ДЛЯ КОЛЬОРОВИХ
Коли ти ростеш у громаді на Кет-Айленді…
ОПРА ВІНФРІ
…де всі чорні,
ти знаєш і бачиш в усьому навколо стільки сили,
добра і турботи,
яка йде від чорних.
Проте поняття раси не існує.
Таким він бачив світ, такі були його погляди,
і так він ішов по життю.
Він просто завжди був собою.
І через це часом встрявав у халепи.
Мене відправили жити до брата – мого єдиного родича в тих краях.
Він влаштував мене кур'єром у магазин «Бурдайнс»
у Маямі, Флорида.
І мені сказали ім'я жінки й…
Я сів на велосипед і поїхав на Маямі-Біч.
Знайшов будинок за адресою, підійшов до парадного входу
і подзвонив у двері.
Вийшла хазяйка і сказала:
«Ти чому з парадного входу?»
І я відповів: «Я приніс посилку».
На що вона відповіла: «Іди до заднього входу».
І гримнула дверима мені в лице.
Досвід кольорового у США був для мене новий.
Я не міг збагнути.
Навіщо йти до заднього входу, якщо ось же вона стоїть?
Але вона гримнула переді мною дверми, і я не знав, що робити.
Тому я вирішив залишити посилку на порозі.
Завершивши роботу я вернувся додому до брата.
Я підійшов. Темрява.
Я підійшов до будинку. Світло вимкнене.
Я не розумів, чому світла нема, але підійшов до дверей.
Його дружина відчинила, схопила мене
і затягнула всередину, кинула на підлогу
і замкнула двері.
Вона питала: «Що ти зробив? Що ти сьогодні зробив?»
Я відповів: «Нічого. Що я зробив?»
Вона відповіла: «Тут був клан. Що ти сьогодні накоїв?»
Я вирішив покинути місто. Я хотів покинути місто.
Я віддав кілька футболок
у хімчистку.
Пішов їх забрати. У цілковито білий район.
Вертаючись, я пішов на автобусну зупинку,
а автобуса не було.
Переді мною зупинилась машина,
у якій було багато копів.
Мене запитали: «Ти що робиш?»
Я відповів, що намагаюся піймати машину додому.
«Що ти тут робиш?» Я все пояснив.
Чоловік дістав пістолет
і виставив з вікна машини.
І приставив мені прямо до голови.
Отак.
І він сказав своїм товаришам:
«Що нам робити з цією людиною?»
Вони слово «людина» не вживали.
Він сказав: «Якщо ми тебе відпустимо,
ти зможеш дійти туди, звідки прийшов,
не озираючись? Зможеш?»
Я відповів: «Зможу».
На що він сказав: «Якщо хоч раз озирнешся, я тебе застрелю».
Наступні 50 з гаком кварталів
минаючи якесь вікно, я косив на нього очима,
і бачив, що за мною їде поліційне авто.
І вони повзли за мною…
аж до вулички,
на якій жили мої рідні.
А тоді поїхали далі.
За кілька місяців
мені довелося переглянути своє світобачення.
Я дізнався, у чиїх руках влада.
І я став свідком застосування цієї влади.
Я знав, що треба тікати з міста.
Знав, що треба вибиратися.
Я не знав, чи знайду
місто, яке буде відрізнятися від Флориди.
До мене дійшли чутки, що є місце,
де в нас значно більше можливостей.
Нью-Йорк.
Я приїхав у Нью-Йорк на станцію «Ґрейгаунд»…
НЬЮ-ЙОРК 1943 РІК
…на розі 50-ї і Восьмої авеню.
Я вийшов на вулицю
і був вражений.
До мене підійшов афроамериканець.
Спитав: «Як справи?» Я відповів: «Добре».
Він спитав: «Тобі куди?»
Я сказав: «Знаєте, як дістатися до Гарлема?»
Він відповів: «О так».
«Спускайся й сідай на лінію А».
ШВИДКІСНИЙ МІСЬКИЙ ТРАНСПОРТ
Я слухав з недовірою, бо він сказав: «Спускайся туди.
Он сходи, які ведуть під землю».
Я відповів: «Добре».
Я дуже боязко спустився по сходах.
Тоді я почув, як наростає гул.
Аж раптом з'явився поїзд…
Він довіз мене на 116-ту вулицю, і я вийшов.
Пішов слідом за людьми, які виходили,
і піднявся по сходах нагору.
Так я опинився в Гарлемі.
САВОЙ ЛІНДІ-ХОП – ВЕЛИКЕ ЯБЛУКО
Куди не глянь – усюди були чорні.
Я вітався – і мені відповідали.
Я був у захваті.
У Гарлемі було багато чорних митців.
ҐРЕҐ ТЕЙТ КУЛЬТУРНИЙ КРИТИК, МУЗИКАНТ
Ти знав, що навколо багато величі.
Наприклад, Еллінґтон.
Лена Горн. Біллі Голідей.
Тут ходили суперзірки.
Тоді ти знав, як розпізнати митця.
Бо вони були поряд, без фільтрів.
БЕРДЛЕНД
Такі були часи,
які чекали на Сідні Пуатьє.
СІДНІ ПУАТЬЄ 1943 РІК
Ти шукав слави й багатства.
-Я був у пошуках. -У пошуках.
І мої пошуки ще довго були безплідні.
На розі 49-ї і Бродвея
був гриль-бар.
У віконці писало: «Шукаємо посудомийника».
Я зайшов. Мене спитали: «Коли приступиш?»
Я відповів: «Прямо зараз».
І мене найняли.
Мені не просто дали роботу, а й платили чотири бакси за вечір.
І годували.
Після першої зміни
я пішов на автобусну станцію.
АВТОБУСНА СТАНЦІЯ «ҐРЕЙГАУНД»
Я спав у туалеті.
Там були платні туалети за п'ять центів.
Я вкинув монетку. І зайшов.
Опустив сидіння. Сів, спершись ногами на двері
і заснув.
Як ви здогадались, було незручно.
Якось увечері
я сидів біля кухні
й читав газету.
Мене побачив офіціант.
Я сказав: «Хочу навчитися краще читати».
Він сказав: «Хочеш, я почитаю з тобою?»
Щовечора
той єврейський офіціант
підходив до мене за газетою
і сидів біля мене, аж поки я нарешті навчився читати.
Для мене це був початок шляху.
Якщо здасися – будеш порожнім місцем.
Але якщо люди побачать старання…
МОРҐАН ФРІМЕН
…хтось візьме тебе за руку
і підштовхне продовжувати.
Так завжди.
Я був на 125-й вулиці в Гарлемі
і купив газету «Амстердам Ньюз»…
Це була чорна газета, бо там була сторінка з оголошеннями.
На цій сторінці я знаходив собі роботу.
Як посудомийник, швейцар
і подібні роботи, які я міг виконувати.
ШУКАЄМО АКТОРІВ АМЕРИКАНСЬКИЙ НЕГРИТЯНСЬКИЙ ТЕАТР
На протилежній сторінці писало: «Шукаємо акторів».
Я подумав: «Боже. Шукають акторів?
Що треба робити актору?»
Я пішов за адресою. Постукав у двері.
За якийсь час вийшов чоловік.
Чоловік-скеля. Величезний. Це був Фредерік О'Ніл.
ФРЕДЕРІК О'НІЛ
СПІВЗАСНОВНИК АМЕРИКАНСЬКИЙ НЕГРИТЯНСЬКИЙ ТЕАТР
Я зайшов. Вийшов на сцену і знайшов потрібну сторінку.
Він розгорнув інший сценарій. Сидів у залі.
Перегорнув сторінку і сказав: «Прочитай репліки Джона».
Я глянув, побачив ім'я «Джон» і сказав: «Добре».
«Він сказав: "Ти куди?"»
І він… Він дуже засмутився й розізлився,
та виштовхав мене звідти.
«Не марнуй чужого часу
і йди працюй посудомийником».
Саме тоді я став актором.
Я сказав: «Я стану актором.
А тоді прийду й усе йому покажу».
У вас був акцент,
коли ви почали працювати в Нью-Йорку.
ШОУ ДІКА КАВЕТТА
Можете показати, як ви говорили раніше?
Репліка:
«Я йду додому».
У дитинстві я казав: «'ду 'дому».
Мені сказали: щоб стати актором, треба його позбутись.
Тож я позбувся себе.
Купив радіо за чотирнадцять доларів.
І слухав чоловіка на ім'я Норман Брокеншир.
Норман Брокеншир читав новини.
НОРМАН БРОКЕНШИР
У нього був шикарний голос.
В ЕФІРІ
Як справи, леді й джентльмени? Як ваші справи?
З вами Норман Брокеншир.
Я слухав його… а тоді почав повторювати.
Я провів за мікрофонами понад 25 років,
і скажу вам, що це важка праця.
Я майже повністю позбувся акценту.
Я купив книжок
і привчився розбирати репліки.
Я вернувся й пішов на проби.
І мене взяли.
Театр, акторська гра й курси стали для мене психотерапією.
Я йшов туди, закінчивши роботу в районі Ґармент
чи в одному з 14-18 місць, де працював.
Увечері я ходив на заняття,
а тоді сідав учитися й розігрувати сценки.
Коли мені було 17-18 років,
акторська гра дала мене змогу виставляти почуття напоказ,
висловлювати своє незадоволення,
виливати збентеження й інші слабкості
у художньому персонажі.
Я вважав, що цим виділяюся.
Тут я міг стати ким завгодно,
і ті аспекти життя, соціальні й не тільки,
які були для мене недоступні…
я відкрив їх для себе у світі ілюзій.
З'явись, тиране.
Хто ти?
На жаль, ми втратили чорний театр.
Звуть мене Макбет.
Після війни і аж до 80-х років
чорний театр був голосом мистецтва чорних.
Американський негритянський театр…
НЕЛЬСОН ДЖОРДЖ ПИСЬМЕННИК, ІСТОРИК
…передував «Негритянському ансамблю» й іншим групам.
АМЕРИКАНСЬКИЙ НЕГРИТЯНСЬКИЙ ТЕАТР
Молоді таланти виходили на сцену
і покращували своє вміння.
Усі пройшли через чорний театр.
До 90-х років неможливо було знайти чорного актора,
який би раніше не грав у чорному театрі.
Я пішов на проби.
ГОЛОС ГАРРІ БЕЛАФОНТЕ
Коли зайшов,
побачив похмурого чорного чоловіка навпроти.
СІДНІ ПУАТЬЄ
Він був не дуже радий мене бачити.
Я глянув на нього і зрозумів,
що ми будемо конкурувати
до кінця моїх днів.
Я вирішив причепити свій візок до зірки Сідні…
яка поведе мене до далеких небесних висот.
І я…
Ти міг перерізати мотузку.
У батька з Гаррі такий броманс. Сказитися просто.
Вони разом
з ранніх днів Американського негритянського театру.
СІДНІ ПУАТЬЄ-ГАРТСОНҐ ДОЧКА
Вони були найкращі друзі,
але іноді сварилися й розбігались.
Як одружена пара.
Вони роз'їжджаються, розлучаються, тоді знов одружуються.
-Часом погляди не збігаються. -Так.
Я не жартую. Ми справді часом не погоджуємося
з певних питань.
Але ми все обговорюємо.
За 26 років цей чоловік чимало мене навчив.
Підозрюю, що й він сам чогось у мене навчився.
Ми митці. У нього своє его, у мене – своє.
Покажи їм, сонце.
Тому…
Мені було 18 років, я виходив з «Бердленда»…
КВІНСІ ДЖОНС
…і побачив Сідні, Гаррі Белафонте й Марлона Брандо.
Я вам кажу. То була історія. Історія.
Ми скаженіли. Тоді всі скаженіли.
Вони любили один одного, але багато сварилися.
Вони зблизилися. Разом жили.
Разом працювали.
І постійно один з одного кепкували.
Як і досі.
Ми готували п'єсу «Дні нашої юності».
Сідні Пуатьє був моєю заміною.
Ми працювали задарма, звісно.
Але я мав роботу.
ГАРРІ БЕЛАФОНТЕ
Я був помічником прибиральника.
Якось вони виступали.
Гаррі Белафонте мав головну роль. Мав виступити.
Але він також працював сміттярем.
Його викликали на зміну, яку він не міг пропустити.
Тому тато зайняв його місце.
У той вечір у залі був бродвейський продюсер,
який шукав акторів на «Лісістрату».
І він найняв тата.
Гаррі, мабуть, це дуже розлютило.
20th Century Fox відправляло людей на схід
для пошуку акторів.
Вони побачили Сідні Пуатьє.
Його відвезли в Каліфорнію,
провели йому проби, а все інше – історія.
Щоразу, коли він переходить межу, я його втихомирюю,
нагадуючи, що кар'єру він збудував на смітті.
Ви, мабуть, дуже образилися б, якби не досягли
значного успіху.
Я досяг успіху, але й образився.
-Привіт, Лефті. -Лут.
Не повіриш, я тебе шукав.
ВИХОДУ НЕМА
Моя кар'єра почалася з Джо Манкевича.
РЕЖИСЕР ДЖО МАНКЕВИЧ
-Привіт, Брукс. -Доброго вечора.
Він хотів зняти фільм про чорних в Америці.
Це був дуже цікавий фільм. Перший у своєму роді.
Я грав молодого чорного доктора в лікарні Лос-Анджелеса.
Я доктор Брукс.
Так, нам казали, що ви тут.
Це було щось вибухове.
Не хочу його. Хочу білого лікаря.
Вимкнемо світло, ви не помітите різниці.
-У мене нема прав? -Ні!
В галузі були люди,
яким не вистачало відваги
зняти фільм про чорних.
Було звично
використовувати чорних, не проявляючи поваги.
Я думав, що зможу з'їсти пюре без ножа й…
СТЕПІН ФЕТЧІТ
-Годі цієї дурні! -Я…
Ми говорили про 40-ві,
коли для ролі ти обов'язково мав бути смішний.
Степін Фетчіт.
Мантан Морленд.
Містере Білл, це обов'язково? Можна лишитися з вами?
МАНТАН МОРЛЕНД
Ні. Це стане поганим прикладом для інших слуг.
Авжеж.
Це були зірки… чорні зірки того часу.
Якщо ти не смішний, то не працюєш.
Мантан Морленд, Степін Фетчіт і Гатті Мак-Денієл.
Коли я виходив на сцену, то знав, як їм було боляче…
ГАТТІ МАК-ДЕНІЄЛ
…говорити ті слова й поводитися таким чином.
Джефф, лінивішого за тебе я не знаю.
Містере Френк, я не лінивий. Я просто релексую.
Голлівуд дуже бездушно ставився
до чорних.
Не лишайте мене тут.
Гатті Мак-Денієл номінували в 1939 році,
і вона отримала нагороду.
Я знала, що її не пускали в готелі й так далі.
ПАМЕЛА ПУАТЬЄ ДОЧКА
І я знала, що роль покоївки, –
навіть блискуче зіграна, –
це все, що очікувалося від такої, як вона.
Дякую вам.
Не думаю, що Сідні коли-небудь грав «прислугу».
Він не вирячував очі.
Не пригинав голови.
Не казав нічого смішного.
Ти бачиш людину у світі,
де йому не дають багато сказати.
А виявляється, є що.
Коли пацієнт вмирає в лікарні, хтось завжди кричить: «Убивство».
Але на мене кричать не так.
А як інакше? Ти лікар.
Вони кричать не на лікаря, а на негра.
Кіно змінилося, коли він з'явився на екрані.
Розумієте, про що я?
Ніколи раніше не бачив брата в такій ролі.
Він… Так,
він показав щось досі небачене.
Я був мотивований.
Я родом з дуже бідної сім'ї. Дуже бідної.
З бідної неосвіченої карибської сім'ї.
Моя бідна неосвічена карибська сім'я дивилася на Америку,
наче там золото лежить прямо на вулицях.
І коли ти зібрав його, то мусиш надіслати щось і рідним.
Я не мав що відправити додому,
тому розвинув невротичне ставлення до дому.
Відрубав з ним зв'язок.
Я не писав, бо не мав, що покласти в конверт.
Він просто беззастережно любив і поважав батьків,
а тому мучився через те,
що прожив на чужині вісім років.
Я вперше за вісім років побачив батьків.
НАССАУ
Рідні зібралися в кінотеатрі в Нассау
на прем'єру мого першого фільму «Виходу нема».
Так, це дуже важливо.
Мої батьки
вперше в житті дивилися кіно.
Для них це була ніби фантазія. Ніби сон.
Не знаю, наскільки вони зрозуміли ідею.
Вони були зачаровані.
Казали: «Це ж наш син!» – і таке інше.
Фільм здійняв фурор, але вже незабаром я знову мив посуд у Гарлемі.
Попри труднощі
я вірив у себе і своє майбутнє.
Достатньо, щоб одружитися з прекрасною дівчиною Хуанітою…
29 КВІТНЯ 1950 РОКУ
…і спробувати облаштувати своє життя.
Невдовзі народилася перша дитина,
і ми чекали другу.
Мама була остання оптимістка,
а батько – трохи песиміст.
Але її оптимізм наповнював і його.
А її здатність читати людей
його захоплювала.
Її безумовна любов до інших
розпалювала його уяву.
Я була єдина дівчина і єдина чорна…
ХУАНІТА ГАРДІ
…у своєму класі в Колумбійському університеті.
Аж два ускладнення для мене, тому…
я написала есе
про становище білих і чорних у США.
Мене спитали: «Звідки в тебе такі думки?»
«Від людей, які це прожили».
Коли я зустріла Сідні, він закінчив три класи школи.
Він завжди хотів учитися.
Він мусив знати все,
що викликало його інтерес.
І я намагалася постійно давати йому знання,
яких він не мав,
але які могли б йому помогти.
Щоб він якось реагував
на фільми, які йому пропонували.
Я казала: «Гроші – не головне».
Йому запропонували роль у фільмі. Здається, це був Марті Баум.
АНІКА ПУАТЬЄ ДОЧКА
І він відмовився.
Марті Баум сказав: «Вибачте. Я не розумію.
Я заплачу вам більше, ніж ви заробляєте за рік».
Я чекав народження другої дочки.
Другої дитини.
І в мене не було грошей.
ІСТОРІЯ У ФЕНІКС-СІТІ
Я мав зіграти прибиральника,
і… в ролі прибиральника нема нічого поганого.
Але за сценарієм стається вбивство.
І вбивці та люди, які знали про вбивство…
або були пов'язані з убивцями,
вважали, що я, прибиральник, був його свідком.
За сценарієм дочку прибиральника вбивають,
а йому не дають висловити свою думку
про те, що доньчине тіло кинули прямо на газон.
Ніхто не змінив би сценарій,
щоб дати йому право на реакцію.
Він сказав:
«Реджинальд Пуатьє не дозволив би
кинути свою дитину на газон,
і мав би що про це сказати».
Він намагався, щоб уся діяльність…
БЕВЕРЛІ ПУАТЬЄ-ГЕНДЕРСОН ДОЧКА
…показувала його батька з доброго боку.
Коли він бачив
своє прізвище на екрані чи плакаті,
то це було не його, а батькове прізвище.
Я не зіграю цю роль,
якщо вважаю себе сином свого батька.
Я не зіграю цю роль,
якщо вважаю себе сином своєї матері.
Тому він відмовився.
Він відмовляється і бере кредит,
щоб оплатити пологи в лікарні.
Він чинив так…
ШЕРРІ ПУАТЬЄ ДОЧКА
…не через чужі очікування до себе,
а через власні.
Вірністю ідеалам я завдячую мамі.
І татові.
Пригинаєшся і шукаєш укриття.
Холодна війна після Другої світової спричинила
параною в Америці щодо комунізму…
НЕЛЬСОН ДЖОРДЖ ПИСЬМЕННИК
…яка вплинула на щоденне життя американців.
Комуністичне підпілля координує шпигунів,
які проникли в Голлівуд
і труять нас через екрани.
Це вороги! Вони не американці.
-Вони гомосексуали. -Так!
-Комуністи! -Так!
Комуністи!
Навіть один комуніст у Держдепартаменті…
ДЖОЗЕФ МАККАРТІ
…це забагато.
Пам'ятаю той час, бо якраз вступив у коледж,
у Говардський університет.
Я дивився слухання Маккарті…
ПОСОЛ ЕНДРЮ ЯНҐ ПОЛІТИК, АКТИВІСТ
…по першому телевізору у своєму житті,
у гуртожитській кімнаті відпочинку.
Було дуже страшно.
Вимога дати присягу
стала надзвичайно поширена в уряді
й загалом по країні.
ВРЯТУЙТЕ КРАЇНУ ВІД КОМУНІЗМУ
Складалися списки комуністів і їхніх прихильників.
Багато хто ті часи не пережив, як Пол Робсон.
Ви повернулися з Москви все ще затятим комуністом?
Не розумію. З чого ви взяли, що я комуніст?
ПОЛ РОБСОН
-Ніхто не знає. -То що?
-Мене ображає питання. -Перепрошую.
Перефразуйте, будь ласка. Так.
«ІМПЕРАТОР ДЖОНС» 1933 РІК
Пол Робсон був важливий
афроамериканський культурний діяч 1930-х років.
Він був на вершині чорного кіно…
АРАМ ҐУДСУЗЯН БІОГРАФ ПУАТЬЄ
…у яке Сідні Пуатьє і Гаррі Белафонте
тільки входили.
І вони захоплювалися Полом Робсоном.
Америка ходила за ним хвостом,
бо він підтримував пролетаріат.
«Так, але вони комуністи». І що?
Робсон став цікавим випадком
для Пуатьє і Белафонте,
які мали обрати сторону в конфлікті.
МІСТЕРЕ ТРУМЕН, ВІДСТОРОНІТЬ ДЖИМА КРОУ ВІД ДОЛАРА
Робсона піддали остракізму, а коли йому
запропонували роботу в Європі,
уряд забрав у нього паспорт.
Ми бачили, як люди борються за свободу,
і коли не отримують її, то беруть силою.
Сідні бачив, що Пола Робсона зневажали,
що він взяв на себе удар.
Коли бачиш щось таке…
СПАЙК ЛІ
…це дає план дій.
Будь уважний, Сантіні.
Я уважний.
ШКІЛЬНІ ДЖУНГЛІ
Міллер. Іди сюди. Хочу з тобою поговорити.
Про що «Шкільні джунглі»?
РЕЖИСЕР РІЧАРД БРУКС
Ви присягали на вірність.
-Кілька разів. -Чому?
РАДІОІНТЕРВ'Ю ЗІ СТАДСОМ ТЕРКЕЛЕМ
Бо я знав Пола Робсона,
і моє захоплення ним ні для кого не було таємницею.
Тому мене теж запідозрили.
Не треба скромності, Міллер.
Ти знаєш, що розумніший,
кмітливіший за них усіх.
-Я? -Так.
Кожному класу потрібен лідер.
Пуатьє з'явився у «Контрнападі»,
консервативній газеті…
СІДНІ ПУАТЬЄ ПІДТРИМУЄ КОМУНІЗМ
…яка розслідувала ліві об'єднання
в американському суспільстві.
Хтось стежив за Пуатьє у 1950-х.
У ті часи в кінематографі
була вимога: якщо хочеш працювати,
ти повинен добре ладнати
з силами, які складають чорні списки.
Ви відмовились.
Ходімо, розумнику.
Зачекай. Він про мене.
Ви ж ризикуєте кар'єрою.
Бувають випадки, коли треба сказати «ні».
Чесність важливіша, ніж політичні ігри.
Це було сміливо. Коли на кону стояло все…
ДЕНЗЕЛ ВАШИНҐТОН
Його могли ізолювати.
Я і не уявляю, як тоді було важко триматися своїх поглядів.
Зі всіх батькових настанов
найбільше запам'яталася настанова про справжню цінність чоловіка.
Він повинен забезпечувати своїх дітей.
Вона лишилася зі мною, наче була випалена в мозку.
Я не знав, що буде далі,
але не мав права на поразку.
Тоді я отримав дзвінок від Річарда Брукса
про зйомки «Чогось цінного» в Кенії.
Цей фільм дав серйозний поштовх моїй кар'єрі.
Чи казав я собі: «Країна прокидається
і усвідомлює, що деяких змін не уникнути?»
ЗАЛА ОЧІКУВАННЯ ДЛЯ БІЛИХ
Ні.
Коли негритянська дитина заходить у школу,
усі гідні люблячі батьки, які себе поважають…
СУДДЯ ЛЕАНДЕР ПЕРЕС
…повинні забрати свою білу дитину з пропащої школи.
Це були 1950-ті в Америці…
ГАЛЕРЕЯ КОЛЬОРОВИХ
…в Америці,
де про таку кар'єру не можна було й мріяти.
У кіногалузі такого ще не було.
Чорний у головній ролі.
НЕПОКІРНІ
Ти чув, що він сказав, ніґер. Заткнися.
РЕЖИСЕР СТЕНЛІ КРАМЕР
Ще раз назвеш мене ніґером, Джокер, і я тебе вб'ю.
Давай.
Обережно!
Я завжди вважала, що існує зв'язок
між євреями й чорними.
Коли я побачила «Непокірних», Тоні Кертіса, єврея…
БАРБРА СТРЕЙЗАНД
…і Сідні Пуатьє, чорного…
Від них віяло ледь не поневоленням.
Це в нашій ДНК.
«Непокірні». Це було в мене вперше.
Як же він на мене вплинув.
До сьогодні я пам'ятаю, як він сказав Тоні Кертісу…
ГОЛЛІ БЕРРІ
«Тільки одне мене дратує. Не зви мене "хлопчик"».
Так. Тільки одне мене дратує.
Джокер, не зви мене «хлопчик».
Уперше я побачила,
як чорний чоловік показує силу й вимагає поваги
в білого у фільмі.
Момент, коли Сідні у фільмі приймає рішення…
пожертвувати свободою…
Давай!
Не можу!
…щоб урятувати білого друга…
все ще не подобається і видається неправдоподібним для чорних.
Мить «чарівного негра»,
по суті, троп, який використовували…
«Непокірні» був серед перших прикладів,
коли чорний герой жертвував собою
або ризикував,
або докладав надзусиль,
щоб допомогти білому герою в скруті.
Цей прийом був поширений у Голлівуді багато років.
Так вони
показували людяність й емпатію чорних
попри їхні власні біди.
Але чорні вважали інакше: «Це просто придурки».
Я сумнівався.
«Як би вчинив я?»
Мабуть, також зістрибнув би.
Ми пройшли цей шлях, прикуті один до одного.
Я не кину тебе самого.
У шоу був Джеймс Болдвін.
ДЖЕЙМС БОЛДВІН
«"Непокірні"? Середньому класу білих сподобається,
але в Гарлемі, у чорній громаді,
усі кричали: "Вернись на поїзд, дурню"».
Що скажете ви?
Не маю що сказати.
У ті часи фільм був революційний.
-Так. -Ну от.
Сьогодні його вважають революційним.
Усе буде гаразд, Джокер.
Так.
«Непокірні» – це фільм,
який допоміг створити знаного нам Сідні Пуатьє –
надзвичайно сильного актора.
Їхні з Тоні Кертісом імена з'явилися над назвою фільму,
а це означало, що він став справжньою зіркою Голлівуду.
ТОНІ КЕРТІС – СІДНІ ПУАТЬЄ НЕПОКІРНІ
Тата з Тоні Кертісом номінували на «Оскара».
Уперше чорного чоловіка номінували на «Оскара»
після Гатті Мак-Денієл.
Те, що тато вернувся додому з пластиною
номінанта, яку можна повісити на стіну,
було дуже для нього важливо.
Багато уваги в ЗМІ,
статті, обкладинки журналів…
Він був на обкладинці «Ebony». Новоспечена зірка.
Він був такий різнобічно красивий.
По-перше, у кого ще така усмішка?
Хіба що в Брандо. Ну серйозно.
Краса Сідні така,
ніби він ходяча йорубська маска.
Ви ж це бачите? Бенінська бронза.
Він такий скульптурний.
Він був просто неймовірний.
Я хотіла вийти за Сідні Пуатьє. Ось про що я.
Так я уявляла ідеального чорного чоловіка.
Сідні мав чіткі погляди.
І він розумів суть цих образів і їхню силу.
Я бачила сльози.
Бачила, як мліли жінки.
Як мліли їхні чоловіки.
У його присутності всі танули.
Він був такий елегантний і ставний.
Хотілося сказати: «Ого». Ось правильна реакція на кінозірок.
РОДЗИНКА НА СОНЦІ
Я грав у «Родзинці на сонці» в 1959 році. Познайомився з Сідні.
ЛУЇС ҐОССЕТТ-МОЛОДШИЙ
Ми тісно спілкувалися.
Усі чорні знали «Родзинку на сонці»,
бо це одна з тих п'єс, яку ми читали,
коли в школах дозволили чорних авторів.
Сідні купив мені норкову шубу.
Я сказала: «Не треба норкових шуб.
Я хочу…»
Я віднесла її в магазин, забрала гроші
й інвестувала в «Родзинку на сонці».
Я була найбільша інвесторка
п'єси, в якій він грав на Бродвеї.
Я вже грав на Бродвеї.
Не знав, вийшло добре чи погано.
Ніби добре.
Коли закривалася завіса після першої дії,
чутно було як муха літає.
Ми думали, що це провал.
Коли ми дійшли до другого антракту,
глядачі так пройнялися п'єсою, що наприкінці
ми почули…
Видих, крик, «Браво!».
Це було прекрасно.
Я знав, що мусив стати актором…
НАЙКРАЩА П'ЄСА ЗА ВЕРСІЄЮ КРИТИКІВ
…коли завіса опустилася у вечір відкриття.
Усі сумніви, що накопичувалися
після тої доленосної зустрічі
з джентльменом з Американського негритянського театру,
який прогнав мене й гримнув дверима,
тепер розвіялися, бо я зрозумів,
що тоді просто вперше зіткнувся зі своїм покликанням.
Я був актором.
РОДЗИНКА НА СОНЦІ
Я маю плани, старий.
Я маю плани, які перевернуть це місто.
Розумієш?
РЕЖИСЕР – ДЕНІЄЛ ПЕТРІ
Через рік вийшов фільм,
який відкрив п'єсу для ширшої аудиторії.
Зразок дуже електризуючої гри Пуатьє.
І не дивно, що цю роль написала афроамериканка
на початку Руху за громадянські права –
на противагу іншим його ролям,
які писали білі ліберальні сценаристи.
Лорейн Генсберрі зуміла
розкрити справжній досвід чорних,
який не могли передати голівудські сценаристи.
-Знаю, ти заклопотаний хлопчик. -Волтере, будь ласка.
Нема нікого заклопотанішого, ніж кольорові студенти…
ЛУЇС ҐОССЕТТ-МОЛОДШИЙ
…зі значками братств і білими туфлями.
О, Воллі.
Постійно бачу вас з книжками під пахвою
по дорозі на заняття.
Що ви там вчите? Що вам втовкмачують у голови?
Стеля можливостей, доступних для чорних,
особливо для тогочасних агресивних чорних юнаків…
Ось же він. І ти… Він реально це втілює.
І герой Сідні в «Родзинці на сонці» не надто різниться
від «Хлопців по сусідству».
Старий, тебе переповнює злоба.
А тебе? Ти не озлоблений?
Ти не бачиш зірок, до яких тобі не дотягнутись?
Я говорю…
Озлоблений?
Я вулкан. Я велетень серед мурах.
Мурах, які не знають, про що я говорю. Як тобі таке?
Мистецтво зловити момент, знати, як поводитись,
знати, як повернеться камера,
і завчити ці рухи.
Він усе продумував.
Дуже важко за ним не повторювати.
ПАРИЗЬКИЙ БЛЮЗ
РЕЖИСЕР – МАРТІН РІТТ
Я познайомився з Сідні
у дуже юному віці,
бо він зустрічався з моєю тьотею Даєнн.
Мені було п'ять років.
Я дізнався про ті стосунки…
ЛЕННІ КРАВІЦ
…коли читав книжку Сідні у значно старшому віці,
бо тьотя Даєнн про це не говорила.
Коли я виріс, ми мали про це розмову,
яка на той час була доречніша.
Я здивувався, бо мало що знав.
Було багато драми.
-Ти красень. -Невже?
Так.
І біля тебе я почуваюся красивою.
Біля тебе я не почуваюся посередньою.
Я почуваюсь дуже, дуже особливою.
Дуже сексуальний фільм.
Чорно-біле кіно прекрасне.
Париж прекрасний.
Ти в печерах… джазових печерах.
Пол Ньюман.
І тьотя Даєнн,
яка просто неперевершена в тій стрічці.
Він і Даєнн Керролл – надзвичайно красива пара
в історії кіно.
Вони ходили в плащах
уночі по Парижу.
І сперечалися про Рух за громадянські права й кохання.
Лишайся в Парижі й насолоджуйся.
Зайди в кафе, і тебе точно за це не поб'ють.
Якось прокинешся, глянеш на океан
і скажеш: «Кому це потрібно?»
Пуатьє стає символом цілої країни
і проживає особисту кризу.
З одного боку
він відчуває глибокий зв'язок і кохання до Даєнн Керролл,
яких йому бракує в шлюбі.
З іншого боку, він батько.
І добре засвоїв напучування батька, Реджинальда Пуатьє:
чоловік повинен забезпечувати свою сім'ю.
Чи він відмовляється від цих цінностей, зраджуючи дружину?
Не можу тебе відпустити.
То їдь зі мною.
До кінця зйомок «Паризького блюзу»
вони не знали, що робити.
Які будуть їхні наступні кроки.
Чи лишаться вони разом.
Як вирішити родинні питання.
Він був зайнятий. Мусив кудись бігти.
Не міг лишатися вдома,
бо шукав собі квартиру, щоб писати.
Він часом писав.
Звісно, виявилося,
що це було щось інше,
не те, що він казав.
Учасники руху «Свободу, негайно»!
ГРОМАДЯНСЬКІ ПРАВА – НЕГАЙНО! ДОЛУЧАЙТЕСЯ!
Закликаємо всіх громадян вирушати у Вашинґтон.
Літаком, машиною, автобусом.
МАРШ НА ВАШИНҐТОН ЗА РОБОТУ Й СВОБОДУ!
Як завгодно.
ЗБИРАЮТЬСЯ ЗВІДУСІЛЬ
Негри хочуть тих самих прав, що й у білих громадян.
Усіх прав.
Свобода!
МАРШ НА ВАШИНҐТОН 1963 РІК
Мета цього маршу – продемонструвати підтримку
Закону про громадянські права президента Кеннеді.
Це справді був рух чорних на півдні
до серпня 1963 року.
ЖИВІТЬ І ПРАЦЮЙТЕ РАЗОМ
Ішлося не тільки про доктора Кінґа, який говорив про мрії
афроамериканців Півдня,
але й про голлівудських зірок.
Гаррі й Сідні Пуатьє винесли цю подію на глобальний рівень.
Ще до того, як заговорив Мартін Лютер Кінґ.
Доктор Кінґ не знав Марлона Брандо.
Не знав Пола Ньюмана.
Голлівудські зірки, які підтримали рух доктора Кінґа.
Їх привели Сідні й Гаррі. Ось як це сталося.
Сьогодні я помітив,
у всіх промовах і на всіх плакатах
постійне повторення слова «негайно».
-Завзяте. -Негайно!
Невідкладність, яку ми бачимо сьогодні, особисто в мені вирувала
вже багато років.
Відколи я подорослішав.
Я зацікавився рухом за громадянські права,
бо хотів вижити.
Інтерес з'явився багато років тому,
але не був такий інтенсивний, як сьогодні.
Джентльмени, мабуть, пора…
Мене не просто вразив активізм Сідні,
а надихнув…
РОБЕРТ РЕДФОРД
…бо я подумав: «Я теж так можу. На свій лад.
Я діятиму на свій лад, але я точно можу.
Я маю голос. І ним скористаюся».
Ставки були проти нього.
Було ясно, що його звинуватять:
«Ти хто такий?»
Це несправедливо.
Він мав голос і мав право ним скористатись.
Він заслужив мати голос.
Якщо ти актор, це не значить, що ти повинен мовчати.
Пересічний американець, на жаль,
мене не бачив.
Інколи мене це дратувало,
бо я не міг змінити те,
як ставляться до чорних, як їх використовують.
Голлівуд не був готовий
до більш ніж однієї чорної зірки.
Одна чорна зірка. Та інші чорні актори.
ПРИВАТНА ВЕЧІРКА
Здебільшого це була дуже консервативна галузь,
яку треба було затягнути в реальність,
і на це пішов час.
Ніхто не готує
наступного Сідні Пуатьє.
Сідні… це цілий комплекс.
Це комплекс Сідні Пуатьє. Ніби матриця.
Так діє расизм:
по суті, як у «Горці».
У нас є Сідні.
Нащо нам інші негри?
Він був расовим воїном, який вів цілу армію,
але усвідомлював, що колір шкіри його не визначає.
І він не говорив про це на знак протесту, нічого не пояснював.
Це просто факт.
У нас і навколо нас стільки всього,
що вплинуло на мої дії,
на рішення, які я приймав.
Я приймав ці рішення,
не просто дивлячись на своє місце в рейтинговій таблиці:
«Ось що треба зробити. Цим і займуся».
Ні. Ти живеш відповідно
до цінностей, якими керуєшся.
ЛІЛІЇ В ПОЛІ
РЕЖИСЕР – РАЛЬФ НЕЛЬСОН
«Лілії в полі» – малобюджетна стрічка,
скромна історія про чорного робітника,
який приїжджає на американський Південь у жіночий монастир
і допомагає збудувати церкву.
Господь добрий. Послав мені великого, сильного чоловіка.
Мені він про таке нічого не казав.
Я тут випадково.
У 1963 році мені було шість.
Я думав: «Сідні, тікай. Нащо вони тобі здалися?»
«Сідай у машину». І я…
Ось такі думки в шестилітнього.
Він сказав: «У них нема грошей. Мені нічого не пропонують».
Я відповіла: «Сідні, знаєш, що зроби?»
Зіграй у фільмі не за гроші,
а за частку у праві власності».
Він сказав: «Я про це не думав». – «То подумай».
Спершу роль запропонували Белафонте.
Він відмовився. Сказав:
«Цей чоловік відірваний від реального світу».
Жахливий фільм.
ГОЛОС ГЕНРІ БЕЛАФОНТЕ
Гіршого сценарію я не читав.
Я відкинув його інстинктивно.
А Сідні Пуатьє погодився.
Він прекрасно зіграв.
Гаррі ще й співав. Мав іншу кар'єру.
У Гаррі все було добре.
Гаррі міг відмовитися.
Ти маєш право відмовитися, коли… маєш, чим платити за дім.
Я поважаю Гаррі, але він співав свою «Day O!»
Так.
Коли ми готували «Гей, Доллі»,
я був на Бродвеї з Перл Бейлі.
ПЕРЛ БЕЙЛІ
Коли хтось приходив на мюзикл,
вона кликала його на сцену.
І та людина…
Вона покликала й Сідні.
І сказала: «Сідні, погоджуйся».
Він відповів: «Я не співаю!»
Так. Давайте.
Вона відповіла: «Та що ти кажеш?»
Я бачила, як ти вив у «Ліліях у полі».
А він на це: «То був не я!»
Тепер ви.
Дрібний низькобюджетний фільм поволі нарощує аудиторію.
Резонує з певним настроєм у країні.
І поступово
глядачі оцінили героя Пуатьє, Гомера Сміта,
і його акторську гру.
Дуже милий, приємний дух, якого він додає стрічці.
Він задає правильний настрій.
Про цю роль скажу так:
це був приємний, дивовижний, життєствердний персонаж,
віддзеркалення якого можна знайти
у кращому боці людства.
ЦЕРЕМОНІЯ ВРУЧЕННЯ «ОСКАРА» 1964 РІК
Ніч Голлівуду.
У тридцять шосте розважальна столиця світу
вшановує митців і їхні цьогорічні досягнення
врученням таких жаданих «Оскарів».
Я була десятирічною дівчинкою в Мілвокі.
Дивилася церемонію вручення премії «Оскар»,
на яку з'їжджалися люди в лімузинах.
Коли на екрані показували чорного,
я буквально бігла до телефону і кричала:
«По телику кольорові!
Негайно вмикайте».
А сама все пропускала.
Номінантами в категорії «Найкраща акторська гра»
стають Альберт Фінні в «Томі Джонсі»,
Річард Гарріс у «Це спортивне життя»,
Рекс Гаррісон у «Клеопатрі»,
Пол Ньюман у «Хаді»
і Сідні Пуатьє в «Ліліях у полі».
Переможець – Сідні Пуатьє в «Ліліях у полі».
Коли назвали мене,
я підстрибнув з криком:
«Я переміг! Переміг!»
Я не зміг стриматися.
Так я висловив свої почуття,
але також і почуття
багатьох інших.
Уявіть собі.
Це було до Закону про громадянські права.
Уявляєте шок у залі?
Уявляєте щиру радість, магію,
щось відверто божественне,
що перевершило все, що тоді відбувалося в культурі.
Містер Пуатьє – перший негр з такою нагородою,
і його перемогу тепло привітали в залі.
То був поворотний момент,
справді поворотний момент
у Голлівуді,
який показав нас, чорних,
у геть новому світлі.
До цієї миті вела довга дорога,
і тому я завдячую
незліченній кількості людей.
Він був для мене великою чорною надією.
У ту мить він став для мене великою чорною надією.
Я чітко пам'ятаю, як думала:
якщо чорний зумів досягти цього,
може, і на мене щось чекає.
Хочу дуже щиро вам подякувати.
Досягнення для багатьох:
не тільки для його наступників,
а й для батьків, діда з бабою
і предків аж до часів рабства.
Уявіть, що вони б відчули, коли «він зумів».
НАССАУ, БАГАМИ 1964 РІК
Щоб стати першим чорним, першим багамцем,
який здобув звання «Найкращого актора»
в часи, коли це було фактично неможливо,
ти мусив бути в сотню разів кращим за всіх інших.
Це було надзвичайно в ті часи,
і не тому, що я був такий хороший і невинний.
Я не був хороший і невинний.
Проте в мені було щось, що я зумів передати,
щось від мами,
яка так боролася за моє життя.
Я не мав вижити, ні.
Я не мав вижити, коли народився.
Я народився за два місяці до терміну.
Мій батько вийшов з дому наступного ранку,
коли всі присутні дійшли згоди,
зокрема й повитуха, що я не виживу.
Він вернувся додому з коробкою з-під взуття.
І…
вони були готові мене поховати.
Проте мама й слухати не хотіла.
Вона сказала: «Я не дозволю».
Вона вийшла з дому
і пішла шукати допомоги.
Зайшла також і в дім ворожки.
МАДАМ БЕСС МАГІЧНІ ЗДІБНОСТІ
Мама сказала: «У мене вдома новонароджений.
Він народився передчасно,
і я прошу вас розказати про мого сина».
Ворожка заплющила очі, і її обличчя почало смикатися.
Очі раз за разом закочувалися за повіки.
Аж раптом вона розплющила очі
і сказала: «Не бійтеся за сина.
Він виживе.
Він об'їде всі закутки світу.
Стане багатим і знаменитим».
Сказала, що я рознесу її ім'я по світу.
І все, що вона напророчила…
Усе збулося.
NBC News представляє Чейні, Ґудмен, Швернер.
Особливий випуск про трьох активістів за громадські права,
які зникли в Міссісіпі.
МІССІСІПІ 1964 РІК
Джеймс Чейні, Ендрю Ґудмен і Майкл Швернер
в Міссісіпі реєстрували негрів голосувати.
Я тільки долучився до руху.
ПАСТОР ВІЛЛІ БЛУ ПОБОРНИК ГРОМАДСЬКИХ ПРАВ
І тільки доїхав до міста.
Я знав усіх, окрім Ґудмена.
Вони були вчителі.
Вони вчили… розповідали людям про голосування
і навіщо воно потрібне, бо ми не знали.
ОДНА ЛЮДИНА – ОДИН ГОЛОС
Як на мене, вони вчили нас американській мрії.
Голосуєш – і вибір за тобою.
Не голосуєш – і вибір за ними.
Не забудь проголосувати – і вибір буде за тобою.
Якось з вами сталося щось страшне, коли ви поїхали на Південь.
Я щось чув, але чи могли б ви…
Ніколи не чув, як ви про це розказуєте.
Ми з Сідні дружимо вже 26 років.
Жодна інша пережита нами подія
не зблизила нас більше, ніж та.
Мені подзвонив хороший друг Гаррі Белафонте:
«Поїдь зі мною в Міссісіпі.
Треба завезти гроші на Рух за громадянські права».
Активістам у тому місті
відчайдушно бракувало коштів.
Ми в Міссісіпі до всіх ставимося з надзвичайною повагою…
ГУБЕРНАТОР РОСС БАРНЕТТ
…усіх приїжджих, якщо ті не…
порушують наших законів.
Дзвінки й погрози не стихали ні вдень, ні вночі.
Хтось хотів убити Белафонте й Пуатьє.
Вони казали так:
«Ми вб'ємо ніґерів, які приїдуть у Ґрінвуд».
Я вірив…
що через зв'язки з Боббі Кеннеді,
а я подзвонив у Міністерство юстиції…
ВІДДІЛ ГРОМАДСЬКИХ ПРАВ
…і розповів про заплановану поїздку…
Нам дадуть федеральний захист.
Коли ми приїхали…
Не було ні федеральних приставів, ні іншого захисту.
Ми сіли в машину… Нас зустріли дві машини:
в одній їхали ми, а друга – запасна.
Ніхто не хотів вести ту машину.
Тому зголосився я.
Ми потисли руки, привіталися й представилися,
і в мою машину склали багаж.
Пуатьє й Белафонте
були в першому авто.
Коли ми сідали,
хтось сказав: «От і вони».
Спалахнули фари. Ми побачили ку-клукс-кланівців.
Ми виїхали.
Фургони помчали за нами,
а третя машина перегородила нам дорогу.
Вони в'їхали в зад машини.
Моя перша думка була: «Не дати їм нас перегнати».
Вони постійно таранили машину за нами,
щоб відсунути чи відкинути її з дороги й добратися до нас.
Хоч би що сталося, не пропусти їх.
Якщо стрілятимуть у спину, то краще так і помру.
Кілька кілометрів ми так стукалися.
Так повз мене й не проїхали. Тому відчепились.
Група студентів сіла в машини
і приїхала на автостраду,
щоб супроводити нас з грошима в Ґрінвуд.
І ми доїхали.
Це було наче щось біблійне.
Люди спостерігали з дерев.
Цілий квартал аж кишів людьми.
У мене виступили сльози.
Люди на деревах і на дахах –
просто магія.
Коли вони побачили Пуатьє,
то почали співати пісню з «Лілій у полі» –
«Амінь».
Це було щось особливе.
Щороку, десь у березні, квітні…
1967 рік МАРТІН ЛЮТЕР КІНҐ
…газети пишуть про довге жарке літо попереду.
Грабіж, убивства й підпали не в'яжуться з громадянськими правами.
ДЕТРОЙТ
БОСТОН
НЬЮАРК
Ми злі й стомлені.
Білі більше не будуть нами помикати.
ЧАРЛЬЗ ЕВЕРС
Ми серйозно.
Я чітко пам'ятаю: коли мені було десять років
у 1967, то було літо Сідні.
Мама водила мене на «Учителю з любов'ю»,
«Спекотної ночі» і «Вгадай, хто прийде на обід».
У фільмах бували чорні зірки,
але Сідні був, мабуть, перша голлівудська…
справді голлівудська чорна кінозірка.
Люди приходили в кіно подивитися фільм з Сідні Пуатьє.
Раніше такого не було.
І білі приходили в кіно глянути фільм з Пуатьє,
що ще важливіше, у часи,
коли розвивався Рух за громадянські права,
і він став прикладом для наслідування.
Чорний улюбленець публіки 1967–1968 років.
На нього рівнялася ціла країна.
СПЕКОТНОЇ НОЧІ
Вставай, хлопче.
РЕЖИСЕР – НОРМАН ДЖУІСОН
Негайно!
Пам'ятаю, як мене вразила
його неприступна гідність.
Фільм грається вашими очікуваннями.
Він такого не потерпить.
Але тобі цікаво, як довго він витримає…
перш ніж вибухне.
Ти дуже самовпевнений, так, Вірджіле?
«Вірджіл» – смішне ім'я для ніґера
з Філадельфії. Як тебе там звуть?
Мене звуть «містер Тіббс».
Я була в захваті, бо відповідала екрану.
А глядачі були в основному чорні.
Вони вибухали оплесками і випромінювали життя.
Знаменита сцена в теплиці,
коли білий хазяїн плантації дає йому ляпаса,
а Сідні відповідає тим самим…
У кінотеатрі в 1967 році це було нечувано.
Чи був містер Колберт у теплиці
учора біля півночі?
Яка запала тиша.
Голоснішої тиші я в кінотеатрі не чув.
Було чути…
А тоді люди роззирались.
Чорні шаленіли, бо ще ніколи такого не бачили.
Раніше на екрані такого не показували.
Це було щось.
І як ти тепер вчиниш?
Не знаю.
Яка була наша реакція?
«Ура!»
В оригінальному сценарії я зневажливо на нього глянув
і, не відступивши від своїх думок, вийшов.
Інші актори на моєму місці так би й учинили,
але не я.
Я дуже чітко пам'ятав ту ніч у Маямі,
коли мені до голови приставили пістолет.
Я сказав режисеру, що сценарій слід змінити.
Таке утнути міг лише Сідні.
Він був зірка. І крапка.
Ніхто в цьому не сумнівався.
Він біг крізь життя, усіх розкидаючи.
«З дороги».
І це таки стало
ключовим моментом у фільмі.
Але також це багато говорило про наші часи.
Говорило про часи в Америці, коли принаймні у фільмах
ми могли зачіпати певні проблеми.
Усі так і казали:
«Цей ляпас пролунав на весь світ. Безпрецедентно».
Миттєва слава.
І дуже цікавий збіг
між Сідні в тій сцені
і тим, що відбувалося на нашому фронті.
УЧИТЕЛЮ З ЛЮБОВ'Ю
РЕЖИСЕР – ДЖЕЙМС КЛАВЕЛЛ
Бачити чорного чоловіка,
який стає вчителем і наставником для дітей…
Героєм завжди був білий чоловік,
а чорних або рятували, або вони самі спричиняли проблеми.
А тут ролі змінилися.
Сідайте.
«Учителю з любов'ю» – мій улюблений фільм,
бо я бачила тата
таким, як він був зазвичай з нами.
Він учив не тільки своїх дітей, а всіх навколо.
Я його бачила.
Усі бачили актора.
А я бачила батька.
У цьому класі ми дотримуємося певних правил увічливості.
До мене звертайтеся «сер» або «містер Текерей».
До дівчат ми звертаємося «міс»,
а до хлопців – на прізвище.
Я завжди казала, що в мене на плечах янголи…
ЛУЛУ
…бо мені дуже щастило.
Я була артистка. Музикантка.
Співачка. Ніколи ніде не грала.
Так.
Моя агентка дуже розумна.
Коли мене запросили у фільм,
та сказала: «Згода. Але вона заспіває головну пісню».
Тобто…
Я пройнялася тою ідеєю,
бо вона була дуже потужна.
Ішлося про любов.
Про Black Lives Matter.
Він так само важливий, як всі білі учні в школі.
Навіть важливіший для життя школи,
ніж будь-хто, кого їм ще доведеться зустріти.
У мене було багато хітів до того
і після того.
Але цей особливий,
бо йшлося не про пісню.
А про Сідні Пуатьє і про суть того фільму.
Промова!
Важливо зазначити,
що ці фільми знімали не для чорних.
Їх знімали,
коли він дуже чітко усвідомлював, про що розповідає,
усвідомлював, що діялося з нашим рухом,
зокрема з рухом доктора Кінґа.
Але він був своєрідним провісником у мас-медіа,
який показував, що чорні – теж люди.
Коли тобі випадає нагода олюднити чорних,
олюднити й нормалізувати їх
у світі, де нас не мали за людей,
це допомагає справі…
ВГАДАЙ, ХТО ПРИЙДЕ НА ОБІД
…бо саме в цьому й річ –
розкрити світу нашу людяність.
РЕЖИСЕР – СТЕНЛІ КРАМЕР
Джон Вейд Прентіс.
Хіба не чудесне ім'я?
Джон Вейд…
А я буду Джоанна Прентіс.
Це Джон.
Дуже приємно познайомитись.
Взаємно, місіс Дрейтон.
Місіс Дрейтон, я маю медичну освіту,
тому надіюся, що ви не образитеся,
якщо я запропоную вам сісти, щоб ви не впали прямо тут.
Він вважає, що ти знепритомнієш, бо він негр.
Мені було 22 роки, а Сідні був дуже милий…
КЕТРІН ГОУТОН
…а я – дуже наївна.
Тому, коли ми знімали сцену з поцілунком,
я не думала, що виникнуть якісь проблеми.
Оператор сказав: «Так, усе готово».
А тоді я роззирнулася на присутніх у студії,
і побачила багато спохмурнілих лиць.
Я не розуміла, що сталось.
Уже після того,
коли я пішла знімати макіяж,
я спитала візажистку.
«Що це сталося в павільйоні?»
І вона відповіла: «Ти така наївна.
Ти не знаєш?»
І я відповіла: «Не знаю. То що таке?»
Дуже багато людей вважатиме
нас шокуючою парою.
Правда ж, місіс Дрейтон?
Розумію.
Ті, хто не знається на культурних особливостях того часу,
часто несправедливо упускають фільми, як «Вгадай, хто прийде на обід».
забуваючи, який він був революційний
в контексті свого часу.
Це все сталося так швидко.
Ти сам казав.
Ти думав, що про вас говоритимуть?
У 16-17 штатах це порушення закону. Вас вважали б злочинцями.
Та сцена у «Вгадай, хто прийде на обід»,
у якій він каже: «Ти вважаєш себе кольоровим чоловіком,
а я вважаю себе чоловіком».
У цьому весь Сідні Пуатьє.
Ти мій батько.
Я твій син. Я тебе люблю.
Завжди любив і завжди любитиму.
Але ти вважаєш себе кольоровим чоловіком.
А я вважаю себе чоловіком.
Цю репліку не слід було відігравати,
бо він саме такий.
Він вважав себе чоловіком.
Ті три фільми мали фінансовий успіх.
У всіх трьох він носив білу сорочку й краватку.
Тоді він став сером Сідні.
Він устиг відзначитися ще в 1963 році в «Ліліях у полі».
Аж раптом він не тільки почесний актор,
а ще й комерційно вигідний.
І це було безпрецедентно
на тому історичному етапі американського кіно.
Я спитала його: «Маєш запланований наступний фільм?»
Він відповів: «Ні.
Мабуть… це останній фільм, у якому я зіграю».
Я спитала: «Чому?»
Він сказав: «Бо чорні,
мої люди, вважають мене дядьком Томом».
Зважаючи на швидкозмінні соціальні течії,
з'явилося чимало незадоволених мною
у різних куточках чорної громади.
Культурна хвиля піднялася,
коли «The New York Times» опублікувала статтю
«Чому білі так люблять Сідні Пуатьє?»
«СТАРИЙ ДОБРИЙ СИНДРОМ СІДНІ ПУАТЬЄ:
ХОРОШИЙ ХЛОПЕЦЬ У ГЕТЬ БІЛОМУ СВІТІ».
Дехто вважав,
що я дядько Том, навіть «домашній негр»,
бо граю ролі, які здаються незагрозливими білим глядачам,
бо граю шляхетного негра, який втілює білі ліберальні фантазії.
«ВІН ЛИШАЄТЬСЯ НЕСПРАВЖНІМ, БО ВЖЕ ДВА ДЕСЯТИЛІТТЯ
ГРАЄ ПО СУТІ ТУ САМУ РОЛЬ
СТЕРИЛЬНОГО ОДНОВИМІРНОГО ПЕРСОНАЖА».
Я митець, чоловік, американець, сучасна людина.
У мене чимало ролей,
тому мені хотілося б…
щоб ви ставилися до мене з належною повагою.
Непросто бути першим.
Коли тобі доводиться
представляти цілу расу –
це якесь гівно в стилі Джекі Робінсона.
Приймаєш удари й постріли за цілу расу.
Сідні взяв на себе чимало ударів і стріл,
які вже не брав Дензел.
Коли молиш про дощ, доведеться мати справу з болотом.
У нього були широкі плечі.
Від природи широкі плечі, на які поклали чималу ношу.
На тебе тиснуть, щоб ти все робив правильно.
А критерії незрозумілі.
Але Сідні завжди міг похвалитися двома рисами:
скромним ставленням до творчості і акуратним – до успіху.
КВІНСІ ДЖОНС
Ви відчували тиск?
А як інакше?
Він постійний.
Ти знаєш, що ціла громада спостерігає,
чи плакат, який ти несеш, близький їм за змістом,
визначає, чи ти подаєш себе так,
як їм хочеться,
вирішує, чи тебе приймати.
-Вам було самотньо? -Чи було?
Авжеж, мені було самотньо.
Дуже самотньо, так.
4 КВІТНЯ 1968 РОКУ
Вони знають про Кінґа?
Ми…
У нас дуже сумні новини для вас.
Сумні новини для всіх громадян
і тих, хто любить мир по всьому світу.
Мартіна Лютера Кінґа
застрелили сьогодні в Мемфісі, Теннессі.
NBC перериває передачу
для термінової новини.
МАРТІН ЛЮТЕР КІНҐ 1929–1968
Мартіна Лютера Кінґа-молодшого сьогодні вбили в Мемфісі, Теннессі,
пострілом в обличчя, коли він стояв на балконі готельного номера.
Через годину він помер у лікарні.
Пам'ятаю, як приїхала додому в Плезантвілл.
ПАМЕЛА ПУАТЬЄ ДОЧКА
Тато чекав автобус
біля поштової скриньки при дорозі.
Він зайшов в автобус,
у якому мусив зігнутися, бо був такий високий.
Він глянув на дітей.
І сказав щось загальне
про те, яку «велику людину…
у нас забрали». Так і сказав.
«Треба вшанувати його великі слова
про ставлення до всіх з повагою і гідністю».
Діти були ошелешені.
Просто дивилися на нього.
А тоді тато сказав: «Дівчатка, ходімо.
Виходьте. Пора додому».
Попіл до попелу,
і прах до праху.
Дякуємо Богу за лідера,
який волів померти, але не вбити.
У 1965 році Малколма Ікса вбили
в мечеті в Гарлемі.
У 1968 році вбили Мартіна Лютера Кінґа.
Демократія крихкіша, ніж ми вважаємо,
в юдейсько-християнському суспільстві.
Нас тримають разом кілька культурних ниток.
Одна з цих ниток – Сідні Пуатьє.
Вбивство Мартіна Лютера Кінґа
почало нову еру в професійному житті Пуатьє
і значно вплинуло на його особистість.
Особистий вплив полягав не тільки
у відчуженні, як в інших афроамериканців
після вбивства Мартіна Лютера Кінґа,
а у розколі в стосунках з найкращим другом, Гаррі Белафонте.
Обидва після вбивства Кінґа
брали участь у дискусіях про те, як найкраще вшанувати Кінґа.
АРАМ ҐУДСУЗЯН
Белафонте хоче влаштувати велику акцію в Атланті після похорону.
Пуатьє проти,
бо вважає, що це відверне увагу від самого Кінґа.
Це призводить до конфлікту, до напруги між ними,
і на якийсь час вони припиняють спілкування.
Двоє дуже упертих чоловіків.
БЕВЕРЛІ ПУАТЬЄ-ГЕНДЕРСОН
Я повторю. Двоє дуже упертих чоловіків.
Вони не тримали свої почуття при собі.
Гаррі хотів влаштувати акцію, яка дасть змогу громаді
вилити горе й скорботу у велике вшанування пам'яті.
А Пуатьє, я думаю,
справедливо вважав, що це відверне увагу.
Це свідчить про те,
скільки всього їм довелося вирішувати на ходу
за таких непередбачуваних і жорстких обставин.
Уявіть, яка це травма.
Пуатьє й Белафонте в ту мить не могли не змінитися.
Він втрачає друга…
в мить, коли стільки всього пішло не за планом.
Він розлучається з дружиною.
Пробує розвивати стосунки з Даєнн Керролл.
Я вже казав: значна частина батькової спадщини –
уроки, які він дав своїм синам.
Його настанови тиснули на мене, коли ми з дружиною роз'їхалися.
Розлучення стало тривалим, болючим і ядучим періодом для всіх нас.
Мамі було дуже непросто,
і я більше переймалася нею…
тому що не бачила, що переживав мій тато,
бо я бачила, що долала мама.
Друзі вирішили, на чиєму вони боці,
тому для мене це було боляче.
Бо більшість була з татом.
Не було більше тітки… Ні такого дядька, ні тітки…
ні хрещених.
Сльози наверталися на очі,
але були й ті, хто її підтримував,
і я їм за це вдячна.
Я був закоханий в іншу жінку,
і провини за це
я не зміг позбутися за 11 років психотерапії.
«Дружина мене не розуміє», –
я повторював цей штамп.
А тоді казав, що в іншої жінки власні наміри.
Одразу після кожного розриву
ми верталися до цих стосунків.
ДАЄНН КЕРРОЛЛ
І… ми усвідомили,
задовго до завершення,
що ці стосунки були нездорові,
що такі стосунки
навіть у хорошу дружбу не переростуть.
Цікаво спостерігати зміни в популярній культурі.
З «Лілій у полі» 1963 року й до кінця 1968,
він був саме той, хто задає тон
для чорних образів у кіно.
Відбуваються дві речі.
Рух Чорна сила.
Ідеться про «Голосно заяви: чорний і гордий ти».
Ми почувалися людьми.
Афро, «Поїзд соулу».
«Чорне експлуатаційне» кіно.
ШАФТ
Ну нафіг! З дороги!
СУПЕРФЛАЙ
Усе те, що робило його революційним
в 1967–1968 роках,
уже нікого не дивувало, бо виросло нове покоління,
яке на екрані займалося сексом з білими жінками,
не даючи білим ляпаса, а стріляючи в них.
У тих чорних експлуатаційних фільмах
постійно лупили білих.
Ось про що вони.
На жаль, були чорні глядачі,
які вважали Сідні немодним.
Мені це не подобалося,
але чорні глядачі
ходили на чорні експлуатаційні фільми табунами.
Квінсі Джонс влаштував у себе святкування мого 42-річчя
і запросив Сідні Пуатьє.
Пам'ятаю, як спустилася сходами, завернула за ріг
і побачила його.
Я завмерла на місці, бо ось мій герой.
Він спитав: «Як поживаєш?
Я давно хотів з тобою зустрітися».
І… авжеж, я просльозилась.
Сказала:
«Ти й не уявляєш, що ця мить для мене значить».
Тоді чорна громада чимало мене критикувала через те,
що я недостатньо чорна, що я не роблю мало шоу про чорних.
Він посадив мене в кутку на святкуванні мого 42-річчя
і сказав:
«Важко втілювати чужі мрії,
тому треба міцно триматися за свою.
Якщо будеш вірна їй,
усе інше не має значення».
Ті слова змінили моє життя.
Він розповідав, що пережив сам:
«Чи Сідні Пуатьє достатньо чорний?
Достатньо правильний? Чи він показує те, що ми хочемо?»
Як він через це почувався,
Як його підкосило.
Фільм за фільмом, він намагався приймати рішення,
пам'ятаючи, що він син Реджинальда й Евелін Пуатьє.
Стати жертвою таких нападок,
нападок на твій характер,
на тебе самого, на твої цінності,
як чоловіка і як чорного.
ЗАГУБЛЕНА ЛЮДИНА
Коли я готувався до зйомок «Загубленої людини»,
то я навіть не підозрював,
що от-от зустріну кохання всього свого життя.
Ми з сестрою вперше побачили «Загублену людину»,
коли нам було по 20 років.
СІДНІ ПУАТЬЄ ГАРТСОНҐ
Раніше його було важко дістати. Не питайте чому.
Моя мама була канадка,
але жила в Парижі й знімалася у французьких фільмах,
тому її вважали французькою актрисою.
Коли до неї вперше звернулися з Universal Pictures,
вона спитала: «Хто ще гратиме у фільмі?»
Їй сказали: «Сідні Пуатьє»,
на що вона відповіла: «А хто це?»
«Та це ж Сідні Пуатьє.
Він же знаменитий актор».
ДЖОАННА ШИМКУС ПУАТЬЄ
Я відповіла: «Ніколи не бачила його фільмів».
Я саме була в Лондоні,
де в кіно показували «Синю пляму».
«СИНЯ ПЛЯМА»
Я подумала: «Він гарний. Дуже гарний».
Саме тоді я опинилася на обкладинці американського «Vogue»
а фільм зі мною крутили в артхаузному кінотетрі.
Тоді я поїхала в Лос-Анджелес і познайомилася з Сідні.
Він був дуже люб'язний.
Ми разом пообідали, та й по всьому.
Тоді я була заручена з іншим,
але…
Коли ти закушуєш губи…
Минуло небагато часу
з початку нашої спільної роботи над фільмом,
і ми почали підозрювати, що нас звели разом
якісь могутні сили.
На цей раз я був готовий до кохання,
яке було в моїх батьків,
коли я з'явився на світ.
Спільна робота над фільмом
переплелася з історією їхнього знайомства.
Тому я більше пам'ятала про знайомство.
Батьки одружились,
коли нам з сестрою було два і чотири роки.
Мама привела нас до педіатра.
Він подумав, що вона няня.
Вона вернулася додому і сказала: «Ну все».
АНІКА ПУАТЬЄ
«Ти одружишся зі мною цього ж тижня.
І крапка». Того тижня вони побралися.
Святкували вдома.
Посеред церемонії
мала Сідні, якій було два з половиною, смикнула Сідні за піджак.
«Татку, що ви робите?»
І хтось відповів: «Татко одружується з мамою, сонце».
Вона сказала: «Ясно».
От і все. Ми одружились.
Коли ми росли, нас оточували сім'ї
і друзі з різних рас.
Батьки завбачливо
оточили нас змішаними сім'ями.
Була невелика група близьких друзів,
де діти гралися разом, ніби все нормально.
Квінсі й Пеґґі. Кідада й Рашида.
То були наші найближчі друзі.
Наші названі сестри, батьки й родини.
Вони дуже успішно захищали нас
від думок ширшого загалу.
Батько нас не розділяв. Не було такого…
«Це моя перша сім'я, а це – друга.
Ви всі – моя сім'я».
Він постійно показував, що всі ми однаково важливі.
Він був прекрасний батько.
Нас було шестеро, і про всіх нас…
Про всіх нас дбали.
Йому пощастило одружитися з двома прекрасними жінками.
Які були дуже, дуже схожі.
Джоанна і моя мама дуже схожі
своєю великодушністю.
Великодушністю й любов'ю до сім'ї.
Мати завжди йому казала:
«Дбай про дітей, дбай про свою сім'ю».
ШЕРРІ ПУАТЬЄ ДОЧКА
І донині
він виконує її вказівку.
Він і нас до цього привчив –
берегти одна одну.
На початку 1970-х років у Пуатьє виникла можливість,
яка змінить його життя в багатьох аспектах.
Йому подзвонив Гаррі Белафонте, з яким він не говорив
після вбивства Мартіна Лютера Кінґа в 1968 році.
Як ти мене знайшов?
Запитав у тебе вдома.
Гаррі Белафонте подзвонив Сідні й сказав: «У мене для тебе проєкт».
Думаю, що можна було більше нічого й не казати.
Спрацювало шосте чуття й…
«Добре. Де? Коли? Я згоден».
БАК І ПРОПОВІДНИК
РЕЖИСЕР – СІДНІ ПУАТЬЄ
Це режисерський дебют Сідні.
Коли ми починали роботу над фільмом,
Сідні не був режисером.
Він перебрав обов'язки
через тиждень після початку зйомок.
Що сталося з першим режисером?
Після тижня зйомок Гаррі сказав мені:
«Мабуть, доведеться залучити іншого режисера».
Він не розумів текстуру матеріалу.
Текстура матеріалу
перепліталася з культурою американських індіанців і афроамериканців.
Під час зйомок кожного фільму
я уважно спостерігав за режисером.
Я спостерігав дуже багато років
і вчився на побаченому.
Я взяв на себе обов'язки режисера й тиждень їх виконував.
«Columbia» побачила, що я встиг за тиждень
і прислала мені повідомлення.
«Ми хочемо, щоб ви далі режисували фільм,
і ми вважаємо, що так буде добре».
-Мотор. -Боже благослови.
Я пастор Вілліс Окс Ратерфорд
Вищого й нижчого ордену Церкви святого переконання.
А звідки ви родом, пасторе?
Округ Санфлавер, Міссісіпі.
-Знято! -Боже.
Дякую. Чудесно.
-Візьми. -Ще раз.
-З початку? -Так.
Добре, з початку.
«СОУЛ!» З ЕЛЛІСОМ ГЕЙЗЛІПОМ
Це була сцена з «Бака й проповідника»,
який уже скоро ви побачите в місцевих кінотеатрах.
Як вам було режисувати фільм з Гаррі?
Він поводився, як зірка? Із зірковою самооцінкою?
Дякую, що спитали.
Сідні й Гаррі чудово гармоніюють між собою у фільмі.
Видно, що вони один одному подобаються,
що в них теплі стосунки.
Багатьох здивує,
що як з актором мені було надзвичайно легко з ним співпрацювати.
І перед десятьма мільйонами глядачів я хочу
тобі подякувати, старий.
Він сильний актор… чорний голлівудський актор,
один з найсильніших акторів у тогочасному Голлівуді,
і добре, що фільм потрапив до нього.
І він зняв такий фільм,
який порушує тему чорних на Заході,
нову тему,
про яку якщо й говорять у попкультурі,
то зі зневагою.
Розважальний фільм з сенсом.
Ми думали, що чорні відіграли важливу роль
у будівництві Заходу.
Ми хочемо, щоб чорні діти це побачили.
Не можна забувати про вклад Сідні як режисера.
Усі фільми, які він мав змогу… фільми, які могли…
Фільми, які ми бачили б під іншим кутом,
історії, які розповідали б інакше, якби не Сідні.
«Я Бак».
Я Бак.
Він уже не буде тим помітним актором,
як у 1960-х роках.
Він уже не стане тою мегазіркою.
Проте він зайняв лідерську позицію
у чорному Голлівуді в 1970-х
і створив так багато можливостей
для своїх наступників.
Якби в цьому бізнесі панувала рівність,
то було б 15 Сідні Пуантьє і ще з 10–12 Белафонте, але це не так.
Або навпаки. П'ятнадцять Белафонте і десять…
Обережно.
ПРЕЗИДЕНТСЬКИЙ НОМЕР
У 1969 році ми стали бізнес-партнерами
з Полом Ньюманом.
Компанія звалася «Перші митці»,
і вона була новаторська, бо митці контролювали,
повністю контролювали фільми, які ми знімали.
У нас не було грошей,
і ми заробляли, тільки якщо фільм був успішний.
Мені було байдуже до грошей.
Важило право творчого вибору.
Мені було приємно, бо я була єдина запрошена жінка,
і я дуже пишаюся своєю працею з Сідні.
Дуже сміливий крок – створити продюсерську компанію,
коли ти чорний у Голлівуді.
Мабуть, загал уважав,
що він повинен радіти тому, що має.
«У тебе багато ролей. У тебе все нормально.
Не треба тобі рватися до влади
і ставати співавтором».
Ще один проактивний крок, щоб донести свою думку.
Ми всі дуже хотіли
створювати фільми на власний вибір.
Знімати їх самостійно, обирати матеріал.
«Суботня ніч у місті»,
«Давай іще раз», «Активна дія».
Прекрасні фільми.
Як на мене, це було дуже круто.
Було дуже круто,
коли татко став режисером.
Він добре розумів галузь,
знав, що треба й можна зробити.
Він прекрасно розумів, що на майданчику спершу не було,
а потім стало дуже багато афроамериканців.
Усюди. Реально всюди.
Він усе робив, щоб поліпшити ситуацію.
Потрібно підкреслити,
що ви дали роботу на майданчику багатьом чорним.
Ідеться не лише про надзвичайно талановитих чорних акторів…
Так. Над фільмом працює тисяча триста чорних.
Масовка, оператори й так далі.
Тисяча двісті сімдесят шість моїх родичів.
Клас.
Сідні – чорний чоловік,
як би він був режисером фільму,
у якому знімаються всі чорні,
але знімають їх усі білі? Він не допустив би.
Це навіть не обговорюється. Сідні так не вчинив би.
Сідні залучав чорних на ролі,
у яких вони могли збудувати кар'єру на знімальному майданчику.
За кадром кар'єри тривають довше,
ніж у кадрі.
Пуатьє як актор
передав естафету іншим.
Він не завжди грав головного.
Я дуже хочу стати режисером.
Хочу приймати рішення на майданчику.
Хочу займатися сценаріями, спілкуватися з акторами
і створювати настрій.
Хочу малювати картину.
Я не маю акторських мрій.
Я підкорив усі вершини, які хотів,
як актор.
На Третій авеню в Нью-Йорку
я зайшов у кінотеатр.
Показували фільм. «Давай іще раз».
Я зайшов і став позаду.
Зал був повний, тому я стояв позаду і спостерігав.
Там були чорні жінки.
Вони реготали до сліз.
«ДАВАЙ ІЩЕ РАЗ» 1975 РОКУ
Вони так тішилися тим персонажам,
бо ті були їм близькі.
Побачивши реакцію,
я вирішив продовжувати знімати в тому ж дусі.
Ми знімали комедії так,
щоб люди в залі
побачили в них себе
й прийняли.
Сідні Пуатьє став комедійним режисером.
Отакий несподіваний поворот.
Він класний комедійний режисер і знімає фільм
з дуже живими, харизматичними талантами чорної комедії.
Я засуджую вас до 125 років
під відповідальність комісара
-Департаменту виправних закладів. -Що…
Коли дивишся режисерські роботи Пуатьє,
бачиш, що він кепсько стилізує.
Але він чудово режисує акторську гру.
РЕЖИСЕР – СІДНІ ПУАТЬЄ
Він дає Джину Вайлдеру змогу бути смішним,
Річарду Прайору бути смішним.
Ми не… Я не…
-Адвокат сказав нам прийти… -Я точно ні.
-Я… -Ні, він жартує.
-Я йому сказав… -Ми невинні.
-Це точно наша справа?
Ніхто не думав,
що як режисер він матиме шалений успіх у комедії.
Попередник Дензела й Веслі,
але водночас і попередник Роберта Таунсенда,
і Кінена Айворі Веєнса,
бо він перший великий голлівудський комедійний режисер.
«НЕ В СОБІ» ЗБИРАЄ 100 МІЛЬЙОНІВ ДОЛАРІВ
-Передай привіт татку. -Привіт, татку.
Аніто, стій.
Сідні, я тебе бачу.
-Що бачиш? -Тебе.
Ось хто дає гроші…
як кажуть на майданчику.
Усміхнись. Так.
Сідні Пі?
У ньому мене захоплює те,
що часто,
коли кар'єра актора згасає,
то він хапається за кожну соломинку,
бо хоче лишатися актуальним
і далі працювати актором.
Тато такого не робив.
Я відступився.
У житті не варто чіплятися за щось одне,
щоб потім не шкодувати,
що ти провів усе життя
у вузькому коридорі.
У мене була чудова багаторічна кар'єра.
Я не кажу, що вона продовжувалася б у такому ж темпі.
Але якби й так, то я втратив би шанс
наповнитися по-новому.
Успіх нас ізолює.
Я цього не хотів.
Я хотів дізнатися, як це – бути режисером,
тому зрежисував п'ять чи шість фільмів.
Я хотів знати, як це – бути продюсером,
тому став ним.
Я від народження допитливий,
і дитиною через це часто отримував на горіхи,
але ця риса дуже сприяла мені
в дорослому житті.
Надіюся, ця допитливість
завжди буде зі мною.
Нагороду за особливі життєві досягнення 1992 року
отримує Сідні Пуатьє.
ПРЕМІЯ ЗА ЖИТТЄВІ ДОСЯГНЕННЯ АМЕРИКАНСЬКОГО ІНСТИТУТУ КІНОМИСТЕЦТВА
Я завжди думаю про Сідні як про величезний маяк
десь у темряві на мисі.
Дуже яскравий маяк.
Я сказав йому, що в роки свого становлення
я завжди орієнтувався на його світло.
Більше я не мав таких яскравих,
таких чітких орієнтирів,
яким я вірив так щиро, як йому.
Сорок вісім років тому взимку 1945 року
Сідні Пуатьє зайшов у невеликий театр у Гарлемі.
Це був Американський негритянський театр.
Сідні зламав стільки шаблонів.
Сідні показав власну майстерність, щоб прокласти шлях для нас.
Він прекрасний чоловік.
Саме такими мають бути люди.
Він стільки зробив за кар'єру.
Він стільки пережив,
щоб нарешті сказати…
ОРДЕН БРИТАНСЬКОЇ ІМПЕРІЇ ПОЧЕСНИЙ ЛИЦАР 1974 РОКУ
«Я все зробив. Усе, що міг.
Тепер я хочу просто озирнутися і подумати:
"З погляду моралі я чинив правильно"».
ПОСОЛ БАГАМ У ЯПОНІЇ 1997 РІК
Так і було.
Ми дружили багато років.
Я не мав ближчого друга, ніж Сідні.
Я пишаюся тим, чого він досяг
як митець і громадянин.
Мені дуже пощастило мати такого друга.
Я тебе люблю.
«Оскар» отримує Дензел Вашинґтон.
ЦЕРЕМОНІЯ ВРУЧЕННЯ «ОСКАРА» 2002
«Оскар» отримує Голлі Беррі за «Бал монстрів».
О боже.
Для мене це була важлива ніч.
Це було феноменально,
не тільки через мою перемогу, а й Дензела,
і Сідні з почесним «Оскаром».
Я знала, що цей день надихне багатьох.
Від щирого серця дякую вам усім.
ДЕНЗЕЛ ВАШИНҐТОН «ТРЕНУВАЛЬНИЙ ДЕНЬ»
Сорок років я наслідував Сідні, і його вручили мені.
Мені і йому в один день.
Пам'ятаю, як він устав.
І ніби на відстані
передав мені естафету.
Я завжди вас наслідуватиму.
Нічого кращого й не придумаєш.
Я дуже цього хочу. Благослови вас Боже.
Таких, як він, нема. І не буде.
Кажуть, Сідні Пуатьє не знімається в кіно.
ПРЕЗИДЕНТСЬКА МЕДАЛЬ СВОБОДИ
Він засвідчує досягнення американського прогресу.
Пуатьє якось сказав, що ним керує
бажання стати кращою людиною.
Він досяг мети і ми всі стали кращими разом з ним.
Він з'явився в цьому світі,
щоб його розворушити, змінити, розхитати,
дати іншим все необхідне,
щоб іти вперед і змінювати власне життя.
Сідні Пуатьє – могутня сила.
В енергії добре те, –
як учив мене дідусь, – що енергію не знищиш.
НЕЛЬСОН МАНДЕЛА
Енергія не спиняється.
Творіння Сідні завжди з нами
і вони продовжують розвиватись.
І… яке ж красиве життя.
Поздоровляю тебе, Опро, від імені всіх нас
за останні 20 років,
за лагідне світло, яким ти осяяла
тих, хто цього найбільше потребував.
Я його послідовниця,
як і багато інших, чиє життя він зачепив.
Кого зворушила й вразила
його гра в «Учителю з любов'ю»
чи «Вгадай, хто прийде на вечерю»,
чи мить, коли він викочується з поїзда
і лишається з Тоні Кертісом.
І ви думаєте: «Негр би так учинив?»
Ось що головне.
Долі, яких він торкнувся.
Більше нічого не скажу.
Я так його люблю. Так люблю.
Це правда.
Без нього моє життя було б інакшим.
Я здолав довгий шлях.
Дуже, дуже довгий шлях.
І я цим пишаюсь.
Я народився, щоб стати…
найкращим чоловіком, дідусем,
найкращим батьком і найкращим прадідом.
Я хочу передати їм власні хороші риси.
Я щиро намагаюся
кожного дня ставати кращим,
ніж був учора.
Ставати кращою людиною.
Не актором, а людиною.
Коли я помру, то не шкодуватиму, що жив.
СІДНІ ПУАТЬЄ 1927 – 2022
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська