Downloaded from YTS.MX
Ujesen 2019., nazvao me izvor.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pitao me: „Jesi li ikad proučavao Wirecard?”
„Platni procesor? Ne.”
„To je vrlo čudna tvrtka.
Osnivaju se tvrtke.
Novac ulazi, novac izlazi.”
To je totalno zastrašujuće.
Zvali su ga prijatelji iz inozemstva
koji su radili u obavještajnim agencijama
i upozorili su ga:
„Zanima te Wirecard?
Kloni ga se.”
RAZBIJ
NETFLIXOV DOKUMENTARNI FILM
Izbio je skandal s njemačkom tvrtkom za digitalno plaćanje, Wirecard.
G. Braun, izvješća o vašem poslovanju izgledaju kao financijski triler.
Kako vam samo tako nestane nekoliko milijardi dolara?
Lažne prodaje, manipulacije bilancom, svakakve optužbe.
Koliko će biti gadno?
Pranje novca, kockanje, pornografija, pomaganje terorističkim organizacijama.
Bio je to Financial Times protiv Wirecarda.
Pokušavali su pronaći informacije,
a i Wirecard je pokušavao pronaći informacije.
Bio je to totalni deepfake.
Izgledalo je poput banke, ali bila je to pljačka.
Bivši operativni direktor, Jan Marsalek, u bijegu je.
Najveća prijevara u njemačkoj povijesti.
Međunarodna je potraga za Marsalekom.
Nevjerojatno je kako ovakvo što može preživjeti tako dugo.
Bilo mi je jasno da će ovo biti velika priča.
Prevaranti iskorištavaju želje ljudi.
U Njemačkoj je ta želja bila: „Želimo biti na čelu čopora.”
Njemačka industrija je vrlo uspješna,
ali i stara i tradicionalna.
Slavni njemački brendovi, Siemens, Daimler, BMW, Volkswagen,
sve su to vrlo stare tvrtke.
Zato njemačke političare
i poslovne ljude često pitaju:
„Gdje su vaše nove tvrtke?”
Želimo svog velikog, globalnog, digitalnog prvaka,
poput onih u Silicijskoj dolini.
Njemački Google, njemački Facebook.
Wirecard je divno utažio tu žeđ.
Otkrijte Wirecard.
Razvijamo financijske tehnologije s kojima su plaćanja mobilna
i gotovo nevidljiva.
Udružite se s Wirecardom,
vodećim svjetskim inovatorom digitalne financijske tehnologije.
On je junak, rock zvijezda.
Srdačno pozdravite glavnog izvršnog i tehnološkog direktora Wirecarda,
dr. Markusa Brauna.
Dobro jutro, dame i gospodo.
Wirecard je bio njemački PayPal.
Ukratko, to je naš poslovni model.
Wirecard je platni procesor za internetsku trgovinu.
Kad nešto kupim, oni se brinu
da novac s moje kreditne kartice prijeđe online trgovcu.
Ne radi se o posjedovanju podataka.
Radi se o algoritmima koji donose vrijednost iz podataka.
Tu je osnivač tvrtke odjeven u crnu dolčevitu
sa zgodno formuliranim frazama…
Poslovni model pruža dodanu vrijednost,
a kad postoji dodana vrijednost,
možete povratiti novac.
…koji se predstavlja kao vizionar.
„Steve Jobs s Alpa.”
Zovem se Martin Osterloh.
Radio sam za Wirecard 16 godina.
Kad sam došao 2005., bilo je oko 130, 150 ljudi.
Kad sam odlazio, bilo je preko 6500 ljudi.
Wirecard je jedna od najbrže rastućih platformi za financijsko poslovanje.
Kad ste radili u Wirecardu,
iznimno ste se ponosili s time što ste u velikoj njemačkoj tehnološkoj tvrtki.
Wirecard se u '90-ima priključio digitalnom vlaku
koji nastavlja ubrzavati,
a sad je Wirecard preskočio čak i Deutsche Bank
s vrijednosti od preko 20 milijardi eura.
Simbol nove ere financijskog sektora.
Ovo je bila tvrtka u usponu.
Još nismo vidjeli neku njemačku tvrtku da se tako razvija.
A taj razvoj i izuzetan rast naveo je mnoge da povjeruju u nju.
Nova, uspješna, globalna, profitabilna,
a njemački bi političari s ponosom govorili:
„Hej. Imamo FinTech tvrtku"!
Kad je kancelarka posjetila Kinu,
vodila je kampanju za Wirecard 2019. s Xi Jinpingom.
Svi u Njemačkoj vjerovali su u tu tvrtku.
Nitko ne bi povjerovao da je to bilo djelo gangstera.
LONDON ENGLESKA
Kao novinar, radite svakakve stvari
koje ne biste trebali raditi.
Razotkrivate tajne.
Kad sam prvi put čuo riječ Wirecard,
tražio sam sumnjive tvrtke o kojima bih pisao.
Korporacijske prijevare, tako nešto, jer se tu nalaze sjajne priče.
Razgovarao sam s australskim menadžerom hedge fondova
i pitao me: „Bi li te zanimali neki njemački gangsteri?”
Valjda je provjerio račune i uočio prijevaru.
Zabilježio sam:
„Treba provjeriti Wirecard.”
Izvana je to izgledalo kao legitimno poduzeće.
Imali su 6000 zaposlenih, urede.
Sjajna zarada.
To je upalo u ono:
„Online plaćanja. To brzo raste, zar ne?”
Ali ta gomila dokumenata
koja je sadržavala Wirecardova poslovanja u Aziji…
Nešto je u tome djelovalo čudno,
nisu se činili stvarni.
Izvan Europe, vidimo rast od 25 %
koje predvode nove razvojne regije u Aziji.
Wirecard nije rastao dodavajući kupce,
kao što bi Spotify dodavao pretplatnike.
Kupovao je rast kupujući poslove, većinom u Aziji.
Ali računica se nije slagala.
Pokušao sam razgovarati s njima.
Rekli su: „Trenutno smo vrlo zaposleni.”
Normalne tvrtke to ne rade kad im Financial Times pokuca na vrata.
Ustrajao sam.
Na kraju su mi dali Markusa Brauna.
Halo, Markuse.
Pozdrav.
Hvala na vremenu. Sjajno da se napokon čujemo.
Veselim se što ćete me propitati.
Izvrsno! Što je to Wirecard?
Postoji novi naziv, „FinTech.”
To je dobar naziv koji opisuje što radimo.
Mi smo softverska grupacija, internetska tvrtka,
kojoj je banka kći, a ne obrnuto.
„Mi smo softverska tvrtka kojoj je banka kći.”
Bilo je mnogo čudnih stvari u tom razgovoru.
Što se tiče tih kupnji u Aziji
koje sam promatrao,
izgleda da postoji nekoliko različitih mogućnosti
o tome što se događa u Wirecardu.
Prvo, vaši su računi neuredni.
Drugo, tim kupnjama nešto skrivate.
To su gluposti.
Ispričavam se na otvorenosti.
Uvijek ima ljudi koji su ljubomorni
ili puni emocija ili što već.
Sigurno ste razgovarali s nekim takvim.
Iz Wirecarda su uvijek odgovarali isto kad god su ih kritizirali.
Rekli bi da kritičari surađuju sa short sellerima
i manipuliraju cijenom dionica.
SHORTSELLERI PRANJE NOVCA! WIRECARD!
Ja sam Tobias Bosler
i već sam mnogo godina short seller.
Većina ljudi ulaže misleći da će cijena dionica rasti.
Short seller se razlikuje od ulagača tako što zarađuje kad cijena dionica pada
i gubi novac kad raste.
O short sellerima se govori
da samo žele srušiti cijenu dionica neke tvrtke
kako bi zaradili.
Dio zajednice ulagača vjerojatno bi short sellere smatrao
povezanima s nekakvim financijskim teroristima.
Realnost je takva
da bi većina short sellera zauzela kratki položaj
jer smatraju da je cijena dionice precijenjena.
Mi smo short selleri.
Zapravo, mi smo jedini fond ženskih short sellera na svijetu.
Zarađujemo isključivo kladeći se protiv dionica,
kladeći se da će cijene tih dionica pasti.
Prilično smo sigurne u te oklade
jer puno istražujemo kako bismo znale da smo u pravu.
To je kao da ste financijski detektivi.
Mi promatramo tvrtke za koje smatramo da rade nešto loše.
Dvije sam godine istraživao Wirecard.
Savršeno sam shvaćao njihov poslovni model.
Obavljali su plaćanja za online poslovanja u pornografiji i online klađenju,
ali to nije bilo ilegalno.
To je bio velik dio našeg posla
i u početku je to vrlo ojačalo tvrtku.
Sve od tvrtki za poker, kazina, tombole,
ali i pornografije.
Ali nismo to zvali pornićima.
-Nego kako? -Emocionalni sadržaj.
-Šalite se? -Ne šalim se.
Poker tržište u SAD-u činio je 50 % svjetskog poker tržišta.
Ali to se promijenilo 2006.
kad je novi zakon u Americi onemogućio
obavljanje plaćanja za građane SAD-a koji igraju poker.
Wirecard je izgubio ogroman izvor prihoda.
Unatoč tom zakonu, Wirecardova je zarada i dalje rasla.
Koja tvrtka to može?
Ovo ne može biti istina.
Pokušavali smo napisati priču, ali bila je složena.
Išao sam natrag i naprijed i ništa nisam pronašao.
Tada sam odustao
jer nikoga nije zanimala priča o Wirecardu.
Zatim sam primio poziv.
Otišao sam upoznati Matta Earla.
Nazvao me i rekao: „Želiš li da se nađemo na ručku?”
Bio je short seller.
I pisao je blogove o prijevarama.
O nečemu zvanom Zatarra.
Prvi sam put čuo za Wirecard
kad mi je čitatelj mojeg bloga napisao:
„Jesi li vidio tu njemačku firmu, Wirecard?”
Bilo je optužbi da je Wirecard upleten
u operaciju pranja novca na Floridi.
Novine su izvještavale
da su procesirali protuzakonito stečen novac od klađenja
u Sjedinjene Države.
To je bilo protuzakonito. Htio sam to istražiti.
Našli smo se u japanskom restoranu u gradu.
Sjeli smo, naručili i pitao sam:
„OK. Što se događa?”
Matt mi je ispod stola dodao
vrećicu iz Tesca,
s ovoliko debelom količinom dokumenata.
Rekao je da je to Zatarra izvješće.
Na tome je radio.
Bilo je 120 stranica toga.
Srž Zatarra optužbe
bila je ta da svi misle da je Wirecard platni procesor koji radi po zakonu,
a zapravo je srce njegovog biznisa pranje novca za kriminalce.
Pranje novca je uzimanje prihoda od zločina i čišćenje tog novca.
Ako opljačkate banku i imate puno gotovine,
možete oprati taj novac tako da izgleda da ste ga zaradili.
Wirecard je to radio za razne online poslove,
ali princip je isti.
Wirecard bi uzeo nešto kontroverzno,
možda kockanje ili pornografiju,
i kodirao transakciju kao nešto drugo.
Umjesto da označi plaćanje kao kockanje,
reći će da je ovo neki cvjećar.
Wirecard se izvlačio
iskorištavajući razne male slabosti u sustavu.
Sve transakcije ulazile su u SAD preko UK tvrtke Bluetool,
iz Consetta u Durhamu.
Consett je mali, depresivni bivši rudarski gradić u pustopoljini.
Očekivali biste da će tvrtka
kkoja šalje stotine milijuna dolara u SAD
imati nekakve značajne urede.
Radilo se o nečijoj kući.
To se činilo čudno.
Baš kao u seriji Ozark.
Neko zabačeno mjesto
gdje mogu prati ogromne količine novca.
Prišao nam je netko s ulice
tamo gdje smo nekoć živjeli.
Pitali su želimo li dobiti novac na dar.
Rekli su da se potpišemo
i da ćemo dobiti 50 funti.
Ljudi navedeni kao direktori tih tvrtki,
nisu imali pojma o njima.
Ali takva bi tvrtka bila ljuska iza koje se skriva pravi vlasnik,
a to je stranica za klađenje.
Rečeno nam je samo da ćemo dobiti pisma
i da ih moramo poslati natrag i to je sve što smo trebali.
Njemačka banka koja prebacuje novac kroz sjevernu Englesku
u tom zabačenom gradiću, za sve te sumnjive poslove širom svijeta.
Govorimo o milijardama dolara skrivenim u sjenama.
Slučajno je taj mali gradić na sjeveru Engleske
bio savršeno sredstvo da sve izgleda zakonito.
Postavili su cijelu infrastrukturu
kako bi se moglo odvijati pranje novca.
Po mom je mišljenju Wirecard zato bio bezvrijedan,
jer radilo se o nezakonitoj operaciji.
Da. Počeo sam obrađivati tvrtku.
Ideja je bila da ja odem odraditi svoj posao,
a zatim bi se pojavilo Zatarra izvješće Matta Earla.
Rekao bih: „Provjerio sam ovo.
Ovo su zanimljivi dijelovi.”
ZATARRA ISTRAŽIVANJE
Trebao sam reći da je Matt Earl short seller.
Oni se klade protiv Wirecardovih dionica
pa im je u interesu srozavati cijenu.
Čitajte s time na umu.
Ističemo prijestupe tvrtki.
Postoji element dobiti jer ako smo u pravu,
vratit ćemo imovinu koju smo riskirali.
Kad je izašlo Zatarra izvješće, potrčao sam u ured.
Htio sam svima reći i htio sam prvi to objaviti.
Napisao sam članak na brzinu.
Jako sam se žuri
i nisam stigao razmisliti kako će sve to izgledati.
Zatarra izvješće trenutno je utjecalo na cijenu dionica Wirecarda
koja je pala, ali pala je još više nakon Danove objave,
koja je privukla pažnju na Zatarra izvješće.
Od te jedne objave, milijardu eura ili više je nestalo
i zbog toga smo odmah upali u nevolju.
Shvatio sam da će Wirecard biti problematična priča
čim su počela stizati prva pisma odvjetnika.
Postavljali su pitanja o odnosu
između Dana i autora Zatarra izvješća.
Postojala je optužba
da Dan nekako surađuje sa short sellerima,
ljudima koji se klade protiv cijene dionica tvrtke.
To je ozbiljna optužba jer aludira na to
da je jedan od novinara upleten u manipulaciju cijenama dionica.
To je ozbiljno.
U Njemačkoj su short selleri na lošem glasu.
Zato što se klade na pad cijene dionica
i aktivno žele uništiti tvrtke.
Gube se poslovi i to ne može biti dobro.
Zatarra izvješće nije bilo uvjerljivo.
Kritika je bila: „Kakvo je to izvješće?”
„Nema dokaza da se potkrijepe te tvrdnje.”
„To je samo blaćenje
jer njemačke tvrtke ne griješe.”
Na to se gledalo kao na napad na samu Njemačku, na njemačke tvrtke.
@DANMCCRUM DOBIVA OTKAZ ILI GUBITE VJERODOSTOJNOST
Odjednom su nas napadali iz svih smjerova.
Stizale su prave prijetnje, anonimni pozivi kojima su nas gnjavili.
Tako nešto još nismo imali.
Bilo je neumoljivo.
Na Twitteru je svatko za sebe.
Ljudi su govorili: „Da, McCrume, ti si zločinac. Idi u zatvor.”
Povremeno bi došle prijetnje.
„Dobit ćeš što zaslužuješ”, tako nešto.
Ispred moje je kuće bilo parkirano vozilo
koje me pratilo.
Bilo je uznemirujuće.
Zabilježio sam registarske oznake
i ispalo je da pripada istražiteljskim agencijama
koje su radile za Wirecard.
Jednog je dana Paul rekao da nas netko pokušao prisluškivati
razgovore u mojem uredu.
Pitao sam: „Kako?” Rekao je: „Preko mosta.”
Primijetio je tu osobu.
Nevjerojatno, s nekime na straži.
Imali su uređaj za prisluškivanje
preko puta Temze do mog ureda.
Koji se vrag događa?
MÜNCHEN NJEMAČKA
Nekoliko tjedana nakon što sam postao short seller,
primio sam poziv Wirecardovog odvjetnika.
Rekao je: „Radite short selling Wirecarda.”
Pomislio sam: „Kako ste to saznali?”
Pročitao mi je sve transakcije.
Datum, vrijeme, iznos, postotak.
Znao je sve. Rekao je: „Moramo razgovarati.”
Stigao je s dva razbijača.
Izgledali su onako kako zamišljate razbijače.
Odmah su me gurnuli
i udario sam o zid svom snagom.
Priznajem, uplašio sam se.
Kakva to tvrtka šalje razbijače u ured istražitelja?
Nakon toga sam prestao istraživati Wirecard.
Pustio sam to.
Nitko drugi nije istraživao Wirecard
osim Dana McCruma.
Istraživao sam Wirecard već godinu i pol kad je objavljen Zatarra.
Pomislio sam:
„Sigurno će nadzorna tijela i ulagači pogledati ovo i reći:
'Toliko je sumnjivo da moramo to istražiti.'”
Ali nije bilo ništa od toga.
Cijena dionica odmah je skočila.
Dragi dioničari…
Dr. Braunu su zaposlenici vjerovali, ali nije djelovao opušteno.
Izgledao je kao poslovni savjetnik na nekom tulumu.
…od tih dodanih vrijednosti za potrošača.
Ali tamo gdje je bio dr. Braun,
Jan Marsalek nije bio daleko.
Jan je bio strašno kul.
Mentor mu je bio dr. Braun.
Braun kao da se ponosio
time što je mentor sunarodnjaku iz Austrije
koji će mu biti desna ruka u tvrtki.
Ako pronađem slabu točku…
Jan je odisao samopouzdanjem.
Uvjerljivo je vladao situacijama.
Ne radi. Nije dovoljno hladno.
Nisam imao ni djelić samopouzdanja kakvo je on imao u malom prstu.
Wirecard ne djeluje kao kupac.
Može surađivati s partnerima u pozadini.
Kad biste ga pitali imali trenutak svog dragocjenog vremena,
odgovorio bi: „Za tebe, uvijek.”
Ali to je govorio gotovo svima.
Marsalek je potpuno drukčiji tip.
Izuzetno šarmantan,
vrlo pristupačan, sjajan sugovornik.
Marsalek je imao sve ono što Braun nije
i zato su bili sjajan tim.
Rijetki su znali tko je doista bio Jan Marsalek.
On je zasigurno u središtu ovog skandala.
On se brinuo da promet
uvijek bude onakav kakav njegov šef, Braun, želi.
RUJAN 2018. CIJENA DIONICE: 193 EURA
Njemačka je burza bogatija zbog jedne tvrtke.
Platni procesor, Wirecard, iz Ascheima blizu Münchena
napravio je skok u prvu ligu burze.
Wirecardova cijena dionica lani bila je 77,4 eura.
Danas iznosi 189,4 eura.
Naši brojevi pokazuju snažan rast.
Kako se naš posao procjenjuje pitanje je za ulagače.
Wirecard je ovaj tjedan zatresao njemačku burzu
i izbacio Commerzbank s elitnog DAX indeksa.
Kolač treba biti puno veći.
Ja se bavim time da kolač bude puno veći.
Ovdje je izvršni direktor tvrtke Wirecard.
Markuse Braune, danas ćete
zamijeniti Commerzbank na DAX-u.
Bit ćete jedna od velikih tvrtki na referentnom indeksu.
Što vam to predstavlja?
To donosi mnogo pozitivnog značaja.
To je dobro za ulagače.
Ali naravno, u operativnim uvjetima, to ne mijenja našu strategiju.
Mnogi ulagači vjeruju u njemačke vrijednosti,
a sad je tu DAX-ov pečat.
Mnogi su mislili da će DAX tvrtku
njemačke vlasti strogo regulirati.
Tko ne bi bio oduševljen s ulaganjem u Wirecard?
LONDON ENGLESKA
Wirecard je, u to vrijeme,
bio tema razgovora na londonskom tržištu.
Imali smo zakonske tužbe, ali smo ih ignorirali.
Kasnije sam ručao s jednim svojim izvorom s burze,
kad je spomenuo Wirecard.
Rekao je: „Dat će ti mnogo novca
da prestaneš pisati o njima.”
Nasmijao sam se i rekao: „Nemoj me zezati.”
Rekao je: „Ne. Sigurno
Dat će ti velik novac da ne pišeš o njima.”
Rekao je: „Razgovaraj s Garyjem.”
-Gary, Tom. -Gary. Ja sam Tom.
-Što je s naočalama? -Bolje bez naočala.
Je li? Mislio sam da su kul.
Gary je sjajan, stari prijatelj, vrlo aktivni trgovac.
Imao je dobar sluh za to što se događa.
Rekao je:
„Što to pišeš o Wirecardu? Jesi li siguran da je to točno?”
Gary je rekao: „Neki nam tip govori da je sve to pogrešno.
Zapravo, želi razgovarati s tobom.”
Rekoh: „Tko to?”
„Tip po imenu Jan Marsalek.”
Skoro sam pao sa stolca.
Gary je bio moj povjerljivi izvor.
Kako je Marsalek saznao da se poznajemo?
To je bilo oko 2017.
Jedan moj prijatelj došao je u kafić gdje sam obično doručkovao.
Dao mi je papirić s brojem
i imenom, Jan Marsalek,
i rekao: „Nazovi ovog tipa. Isplatit će ti se.”
Nisam znao što to znači. Možda nešto zaradimo.
Pokušat ćemo.
Nazvao sam ga i rekao mi je:
„Slušajte. Spreman sam vam dobro platiti
da me upoznate sa svojim prijateljem, Paulom Murphyjem.”
Rekoh: „Razgovarat ću s njim.”
Gary je rekao: „Taj Jan Marsalek jako te želi upoznati.
Odmah će avionom doletjeti u London.”
Pomislio sam da se radi o nekakvoj namještaljci.
Jer to je jako čudno.
Pristao sam na ručak.
Htjeli smo vidjeti hoće li mi Marsalek ponuditi novac
da prestanem pisati o Wirecardu.
To je bio plan.
Tada sam upoznao Jana Marsaleka.
Očito je bio vrlo bistar,
pazio je što govori.
Na prvi dojam,
djelovao je kao dobro odjeven, elokventan i izravan čovjek.
Bio je to Financial Times protiv Wirecarda.
Pokušavali su pronaći bilo kakve informacije o Wirecardu.
A i Wirecard ih je pokušavao pronaći.
Bilo je jako neugodno.
Naširoko je govorio kako ima iskustva
s novinarima koji uzimaju mito da pišu negativne članke.
Rekao sam mu da nikad ne bih prihvatio mito
i rekao je: „Znam, Paule.
Vidio sam dokaze da nikad nisi primio mito.”
Pomislio sam da je gledao moj bankovni račun.
Očito jest.
Tada sam shvatio
da mi neće odjednom ponuditi torbu s puno love za stolom.
Bilo je previše ljudi za stolom.
Na kraju je Jan rekao: „Drago mi je što je Paul poslušao.”
Paul je rekao: „Podvući ćemo crtu
i FT neće izvlačiti stare informacije.
Ali ako se pojavi nešto novo, sredit ćemo vas.”
Jan se smiješio.
„To se neće dogoditi jer ne činimo ništa krivo.”
Tada sam dogovorio naknadu za odnose s javnošću.
Tražio sam fiksni iznos od 500 000 eura.
Pristao je na 32 i pol tisuće eura mjesečno
na šest mjeseci.
Ali rekao je: „Mogu li imati kontakt sa short sellerima
da znam što se događa?”
Osjećao sam se kao dvostruki špijun, ali Paul je znao i Jan je znao.
NEW YORK SAD
Pokrenula sam Safkhet Capital Management u siječnju 2018.
Obavljali smo svoja istraživanja i tražili prilike,
a stalno je iskakao naziv Wirecard.
Wirecard je napokon došao na američko tlo.
BEZGOTOVINSKI.
NEOMETANO.
U više od 20 godina, postali smo vodeći u platnim rješenjima
u Sjevernoj Americi i šire.
Tada je novost bila činjenica
da je Wirecard kupio Citijevo poslovanje s prepaid karticama u S. Americi.
Prepaid kartice su učinkovit način za međunarodno pranje novca,
uključujući i prljavi novac.
Na kartici vam ne mora pisati ime i ne morate otvoriti račun.
Možete samo imati karticu s Wirecardovim logom.
Količina kriminalnih radnji koje se mogu odvijati je alarmantna.
Htjele smo to pomno istražiti
i vidjeti postoji li išta povezano s optužbama u Zatarri
što bi se moglo pojaviti na američkom tlu.
Wirecardovi uredi bili su u Conschohockenu u Pennsylvaniji.
To je na dva sata od New Yorka.
Odlučile smo otići onamo
u Christininom starom Volkswagenu.
CONSHOHOCKEN PENNSYLVANIA, SAD
Vidjele smo Wirecardove znakove
i nije bilo osiguranja pa smo se popele po stubama.
Bilo je jako veliko.
Unutra bi stalo oko 600 ljudi,
ali bilo ih je tridesetak.
Pitali su nas što želimo
i rekle smo da želimo razgovarati s nekim o prepaid karticama.
Uvjerili su me da je to jednostavno i da mogu dati karticu kome god želim.
To nije problem.
Rekli su da jednom karticom mogu platiti do 150 000 dolara.
To je bio ogromni šok.
Provjerile smo na dark webu
i karticama koje se preprodaju na dark webu
možete platiti najviše 10 000 dolara.
U jesen 2018., javila sam se Danu McCrumu.
Rekla sam mu: „Istražujemo Wirecard u SAD-u.
Mislim da smo nešto pronašle.”
Nije mi se samo Fashmi javila
nakon Wirecardovog ulaska u DAX.
Short selleri su me bombardirali idejama.
Neki su bili opsjednuti pranjem novca.
Drugi su bili uvjereni da Wirecardovo poslovanje nije stvarno.
Problem je bio u tome što nisu imali dokaze.
Sve su to bile teorije, ali tada… Kad je to bilo?
Jedan ponedjeljak ujutro u listopadu, primio sam email iz Singapura.
Kriminalno ponašanje u velikoj financijskoj tvrtki.
Wirecard.
Stupio sam u kontakt sa Stefanijom Palmom u Singapuru.
SINGAPUR
U Singapuru je Wirecard bio jako proširen.
Tisuće trgovina, prodavača i hotela
koristili su Wirecardove bankomate.
Dan je znao da postoji potencijalni zviždač
koji ima puno informacija
i koji je htio čim prije razgovarati s nama.
Prvi je sastanak bio u zračnoj luci Changi.
Nisam znala s kime se točno sastajem.
Bila sam vrlo oprezna.
Saznala sam da mu je pravo ime Pav.
Bio je šef pravne službe za Aziju u Wirecardu.
Nedavno je napustio tvrtku
i bio je pun frustracije i ljutnje
zbog toga čemu je svjedočio.
Bio je to izuzetno napet razgovor koji je trajao satima.
Shvatila sam s koliko mnogo informacija raspolaže.
Odmah sam nazvala Dana i rekla
da bi nam ovo moglo biti vrlo značajno.
Da se nadam da će sve to biti istinito,
jer u tom slučaju, sjedimo na blagu.
Dobro. Sranje.
Ovo zvuči ozbiljno. Moram doći u Singapur.
Našli smo se na otvorenom ispod stare Wirecardove zgrade.
Jako smo se bojali Wirecardovih hakerskih sposobnosti.
Oslanjali smo se na to da fontana prikriva zvuk.
Počeo je crtati dijagrame kako Wirecard funkcionira
i tko su ti ljudi.
Zatim je objasnio kako je počeo raditi za Wirecard.
Kontaktirala ga je neka žena iz financijskog odjela
i ispričala mu je nevjerojatnu priču.
Pozvali su je u neki Wirecardov ured
s ostatkom financijskog odjela.
Šef joj je bio Indonežanin po imenu Edo Kurniawan.
Bio je jako mlad za taj posao. Imao je samo 33.
U njegovom životopisu nije bilo ničega.
Ali nekako je vodio azijski financijski odjel,
a to je, usput rečeno,
vrlo značajan dio Wirecardova poslovanja.
PODACI
Ta je žena otišla na sastanak
i odjednom je Edo počeo crtati po ploči.
Objašnjavao im je kako će namjestiti knjige.
Kao ono u filmovima kad kažu:
„Tu je banka, vi ćete ući ovdje,
a kombi će vas čekati vani.”
Kao pljačka banke.
Ona je to ispričala Pavu, odvjetniku u Singapuru.
Pav je odmah rekao: „Dobro. Bolje da to istražimo.”
Za nekoliko tjedana
krenula je unutarnja istraga.
PROJEKT TIGAR SAŽETAK
Nitko od Wirecardovih glavešina nije znao za to.
Počeli su pronalaziti sumnjive transakcije.
Pav je napravio prezentaciju za ključne ljude u Njemačkoj.
„Pogledajte što smo pronašli.”
Iz Münchena je došla poruka:
„Bravo, ljudi. Mi ćemo preuzeti.
Da. Zadužit ćemo Jana Marsaleka za to.”
Postalo je jasno da se ništa neće dogoditi.
Pav je istjeran,
ali napravio je kopije Edovih emailova
i dao nam ih je.
Sedamdeset gigabajta podataka.
LONDON ENGLESKA
Čim sam se vratio iz Singapura znao sam da moramo srediti osiguranje.
Znali smo da nas Wirecard špijunira.
Dan je morao raditi u tajnosti.
Djelovali smo na pretpostavci da je sve na FN mreži
moglo biti razotkriveno.
Danu smo dali laptop koji se ne spaja na internet,
kojem je modem iščupan da se ne može hakirati.
Gomila Pavovih dokumenata završila je na supersigurnom laptopu.
Svako sam jutro morao uzeti ključ sefa.
Ključ je bio ovakav pa zamislite kako je velik bio sef.
Kao ogromni hladnjak.
Izvadio bih laptop i spise na kojima sam radio
i otišao u svoj mali bunker.
U malu sobu usred zgrade FT-a…
i počeo pretraživati materijale.
Šest tjedana, svakog dana, laptop iz sefa,
pretraživanje emailova, printanje i pokušaj odgonetanja svega.
Dobro. Isteklo je vrijeme. Zatvaraj ga i natrag u sef.
Sljedeći dan iznova.
Samo sam pratio tragove kroz emailove.
Tražio sam ključne riječi u Outlooku, kao „Indija” ili „Marsalek”.
Godinama sam razbijao glavu zbog te tvrtke…
i odjednom kao da sam bio unutra.
Pokušavao sam dobiti Jana Marsaleka.
Nisam ga upoznao.
Nismo razgovarali, ali znao sam da je neprijatelj.
Tražio sam nešto da ga pokušam povezati
s događajima u Singapuru.
Vidio sam da je on uvijek negdje na rubu.
Bio je upleten, ali nisam to mogao dokazati.
Ali možemo to svesti na Eda Kurniawana,
tipa iz financijskog odjela.
Ali ako Wirecard otpusti tog Edu, nemamo priču.
Bok. Je li to Edo Kurniawan?
Oprostite, provjeravam jeste li vi voditelj međunarodnih financija.
Jesam.
Sjajno. Dobro. Ja sam Dan McCrum.
Zovem iz Financial Timesa.
Navodno ste bili pod istragom zbog antidatiranja i lažiranja dokumenata?
Ne znam za to.
Zapravo, trenutno sam usred sastanka.
Baš zatvaram reviziju grupe.
Možete li mi poslati email?
Hvala, Edo.
Pa-pa.
Edo je bio ondje i radio na reviziji.
To je bilo zataškavanje.
WIRECARD: RAČUNOVODSTVENI SKANDAL
SUMNJIVE TRANSAKCIJE
Završilo je na internetu.
…UVJERI REGULATORE…
U nekoliko sekundi, cijena dionica Wirecarda je pala.
U tri dana,
oduzeli smo osam milijardi eura od vrijednosti tvrtke.
Priča je upalila.
To je bio prvi trenutak
kad sam pomislila da bi moglo postati gadno.
BERLIN NJEMAČKA
Čuo sam za članak iz Financial Timesa iz druge ruke.
Bila je to tipična pristranost.
Rekli su: „Strana urota protiv njemačke tvrtke.
Njemačka tvrtka je žrtva i mora biti zaštićena.”
Wirecard je unajmio slavnog odvjetnika iz Bavarske.
Odvjetnik je rekao javnoj tužiteljici, Bäumler-Hösl,
da Wirecard napadaju short selleri
i da je njegovo postojanje u opasnosti.
Bäumler-Hösl je kontaktirala financijski regula.
Oni su rekli da moraju zaštititi Wirecard.
Zabranili su short selling Wirecardovih dionica.
Čak su i podnijeli tužbu protiv Dana McCruma i Stefanije Palme.
Bila sam u šoku. Odmah sam nazvala Dana i rekla:
„Dane, što se događa? Što je ovo?”
BaFin, njemački financijski regulator, izjavio je
da će istražiti tržišnu manipulaciju.
Što to znači da imaju?
Nisu nas kontaktirali, nismo znali kakve dokaze imaju.
Ono, kao: „OK. Što ste smislili da kažete da sam prevarant?”
Ne shvaćam što se događa.
Mislim da u početku nisam mogla vjerovati
da smo mi postali mete nakon svega što smo učinili.
Kad vam regulator jednog od najmoćnijih europskih financijskih tržišta
šalje jasnu poruku da vas želi srediti,
možete dopustiti da vas to dira
ili možete prenijeti taj bijes i frustraciju
na istragu
i baciti se na priču jače nego ikad.
Mislim da znate što smo mi odabrali.
U londonskom sam bunkeru i nastavljam s poslom.
Pregledavao sam Wirecardove kupce
i shvatio da su stotine milijuna eura
Wirecardovog poslovanja obavljala samo ova tri partnera.
WIRECARD AZIJA
Al Alam, Senjo i PayEasy.
Tada su ta tri partnera doprinijela
za gotovo polovinu Wirecardovih globalnih prodaja.
Jedan od tih partnera bio je na Filipinima.
Tvrtka po imenu PayEasy.
MANILA FILIPINI
Na papiru je PayEasy bio važan za Wirecard.
Rekli smo Stefaniji: „Moramo saznati što se događa.”
Sjećam se da sam išla u ured prekriven natpisima PayEasy
i autobusne tvrtke po imenu Fröhlich Tours.
Vozači su ulazili i izlazili.
Bilo je jasno da su svakodnevne operacije
bile vezane uz autobusnu tvrtku.
Ovo izgleda sumnjivo.
Na kraju sam se vozila tri sata od Manile
do regije koja je poznata po rižinim poljima,
ganjajući tvrtku po imenu ConePay, još jednog Wirecardovog partnera.
Na kraju smo pronašli ovu adresu.
Nečija kuća.
Sredovječni muškarac otvorio je vrata
i prvo sam vidjela stol sa smeđim pomerancem
i malim bijelim psom.
NIJE TAJ PAS
Par sredovječnih Filipinaca
češljao je te pse.
To je stožer platne tvrtke?
Bilo je očito da smo u nečijem obiteljskom domu.
Netko se dosjetio:
„Čekajte. Ovo smo dobili poštom.”
Dali su mi omotnicu.
Izvadio sam papir i na zaglavlju je pisalo Wirecard Bank,
ConePay
i adresa gdje smo stajali.
Sledio sam se i sjećam se da sam se tresao
jer sam u tom trenutku shvatio da smo sve shvatili.
Godinama sam pokušavao riješiti tu slagalicu.
Što je s Wirecardom?
Bave li se pranjem novca?
Napumpava li zaradu?
Odjednom pomislite:
„Jebote.
Sve je lažno. Ništa nije stvarno.”
To je nevjerojatan blef.
…RAČUNOVODSTVENI SKANDAL…
OBMANULI SU TRŽIŠTE
Smislili su taj deepfake…
gdje su koristili tri poslovna partnera
kako bi izmislili ogroman posao.
Izvana je to izgledalo kao prava tvrtka.
Tisuće ljudi mislilo je da rade
za zakonitu tvrtku.
Bilo je to carevo novo ruho.
WIRECARD DOKUMENT UKAZUJE NA OSLANJANJE NA 3 PARTNERA
Došlo je novo izvješće iz FT-a
i govori se o tome da će vam oduzeti pola svjetskih prihoda
i gotovo svu prijavljenu dobit
koja posljednjih godina dolazi iz tri netransparentne partnerske tvrtke.
Neće nas omesti sva ta buka.
Ovaj financijski triler nastavlja se posljednjom borbom
između Wirecarda i Financial Timesa.
Dan McCrum je za nas bio sam vrag.
Stalno je izvlačio stvari zbog kojih je cijena dionica padala.
U veljači su objavljeni novi članci i optužbe
i cijena dionice opet je pala.
Krajem ožujka, objavljene su nove optužbe
i cijena dionice opet je srušena.
MILIJARDER SE BRANI
Viši menadžment u Wirecardu brzo je objavio
da osnova ovog izvješća nema nikakvog pokrića.
Postoje tvrdnje da je Financial Times
namjerno uzrokovao pad cijene dionica Wirecarda
kako bi ih špekulanti mogli unovčiti.
Mislili smo da Dan McCrum želi zaraditi na brzinu.
Oni su bili zli, a mi dobri momci.
Snima se zvuk.
Dobro. Počnimo.
Što mislite o skandalima, o pomutnji i kaosu?
Jeste li razmišljali o ostavci?
Nikad nisam razmišljao o tome.
Je li moguće da će se pojaviti novi problemi
koji će pritisnuti cijenu dionica?
Čvrsto odbacujemo takve ozbiljne optužbe.
Mislimo da su te optužbe samo tržišne špekulacije.
Tada je FT objavio nekoliko dosta štetnih optužbi,
ali cijena Wirecardovih dionica samo je rasla.
Ljudi su voljeli tu tvrtku.
Na frankfurtskoj burzi, Wirecard je objavio godišnje rezultate.
Povećao je zaradu za 35 %,
porast od 350 milijuna eura
i najavljuje porast ove godine.
Pratimo snažan pokret od platnog diva Wirecarda,
dionice su skočile za više od 6 %
nakon što je tvrtka dobila ulog od milijardu dolara
od japanske SoftBank grupacije.
SoftBank ulaže milijardu dolara u njemačku FinTech tvrtku Wirecard.
Kad se pojavila vijest o ulogu Softbanka, ostali smo bez teksta.
U zamjenu za udio od 6 %,
SoftBank će pomoći tvrtki sa širenjem na Japan i Južnu Koreju.
Nismo mogli vjerovati.
Dali smo jasne dokaze
da se radi o prijevari.
Ali SoftBank se spremao dati toj tvrtki 900 milijuna eura-
USRED RAČUNOVODSTVENOG SKANDALA
Tada smo Dan i ja počeli raspravljati
o tome kako ćemo predstaviti dokaze kojih je bilo izuzetno puno.
Ovo je zločinačko poduzeće.
Wirecard nas je nekako morao zaustaviti.
Sljedeći sam dan dobio pismo od Wirecarda:
„Imamo snimku tipa po imenu Nick Gold
koji zna da se sprema priča FT-a
i očito ste u dosluhu i korumpirani ste.”
MORAMO VAS OBAVIJESTITI
Prvo sam pomislio: „Ovo mora biti namještaljka.”
„To su Marsalekovi trikovi.”
U Njemačkoj postoji tvrtka po imenu Wirecard.
To je platni procesor.
Financijska mafija izvršila je short selling.
Novinari iz Financial Timesa
iznose optužbe o podupiranju te tvrtke.
Nisam znao tko je Nick Gold.
CANNES FRANCUSKA
Ja sam Nick Gold.
Hvataj! To je to!
Ja sam ulagač.
Loš sam, ali sam ulagač.
Slučajno sam upoznao Nicka Golda.
Gary Kilbey častio je pićem povodom proslave 60. rođendana,
a Nick Gold bio je ondje.
Sjećam se Paula Murphyja. Opijali smo se zajedno.
Rekao je da mu se javim ako mi zatreba novinar i ako imam priču.
Pijte onoliko koliko možete!
Nazvao sam ga nakon nekoliko mjeseci i pitao hoćemo li se naći.
Rekao je: „Ne mogu dva tjedna. Zapeo sam s Wirecardom.”
Kad je to rekao, znao sam da nemam o čemu razmišljati.
Nešto će pronaći i to ne pozitivno,
stoga je to besplatan novac.
Moram napraviti short selling.
I jesam uz zaradu od stotine milijuna.
Zauzeo sam veliku poziciju short sellera u Wirecardu,
što Wirecard vjerojatno zna.
Znaju da je Nick Gold veliki short seller.
Zatim sam na plaži u Cannesu,
plešem po stolovima i ludiram se kao inače,
sjajno se provodim.
I priđe mi netko koga godinama nisam vidio.
Poznajem ga odavno, radio je za mene.
Kaže da je dobio Kuvajtski investicijski fond,
da ima milijarde funti i da želi uložiti na burzu.
Mogu li mu pomoći.
Otišao sam natrag u London da se nađem s Kuvajtskim investicijskim fondom.
Ušao je veličanstveni šeik
sa svojim glasnogovornikom i mojim poznanikom.
Sjeli su.
Mislio sam da mogu biti otvoren.
Rekao sam mu da se mogu zaraditi milijarde od short sellinga.
Da znam da Wirecard propada
jer Financial Times piše članak,
a tvrtka je nepoštena
i da ćemo zajedno graditi brodove.
Ovo je bio pravi šeik. Smrdio je na bogatstvo.
Smrdio je na novac. Vidjelo se da je pravi šeik.
Ali pogriješio sam.
Šeik je ostao i ovi su ostali
i ja s njima dvojicom.
-Hej. Ja sam Nick Gold. -Zdravo, Nick.
Koliko si velik posao planirao?
Htjeli su uložiti 50 milijuna eura.
OK.
Nick Gold, short seller,
sastao se s ulagačem koji ga je potajno snimio.
Nije moglo bolje što se tiče… Znamo da članak stiže.
OK.
Sigurno će izaći danas.
Sad znamo da je taj ulagač bio privatni detektiv
kojeg je unajmio netko povezan s Wirecardom.
Oprostite. Kako znate za taj članak?
-Javili su mi iz Financial Timesa. -OK.
Smjeli su mi reći da to rade
i sve što misli o tvrtki.
OK. Pretpostavljam izvor iz Financial Timesa?
-Šef istrage. -Dobro.
Zanimljivo.
Ono što je Wirecard izveo… Šeik nije bio pravi.
Moj prijatelj, koji je tipu platio četiri milijuna,
zapravo je dobio mojih četiri.
Dobio sam poruku od Paula Murphyja:
„Koji si to kurac učinio?”
To je bila namještaljka.
Bio sam bijesan,
jer je Wirecard pronašao način predstavljanja dokaza
koji su naizgled pokazivali da sam u dosluhu
s tipom koji je zarađivao na short sellingu dionica.
NAPAD SPEKULANATA
U nekoliko sati, svi ti detalji završili su u rukama njemačkog tiska,
koji je pisao članke u stilu:
„Evo jasnih dokaza da je FT korumpiran.”
Bio sam jako ljut i uzrujan.
Bio sam uvjeren da su nam smjestili,
ali moram štititi ugled FT-a.
Pomislio sam: „Paule, sjajan si novinar,
ali učinio si nešto glupo.
Morat ćeš provesti neko vrijeme u kazni.”
To je značilo rigoroznu vanjsku istragu
da pokažemo svijetu da u tome nema istine.
Tada sam se prvi put osjećao ranjivim.
Bili smo suspendirani.
Moramo sjediti i čekati tu istragu.
Ali priča je postala još čudnija.
MÜNCHEN NJEMAČKA
Ja sam Jorg Schmitt iz Süddeutsche Zeitunga.
Glavni sam urednik ekipe za istrage.
Bio sam za stolom kad me nazvao netko s nepoznatog broja.
Javila se mlada žena i rekla: „Zanima vas Wirecard?
Znate li gdje je Prinzregentenstrasse 61?
Tamo je tajni ured Jana Marsaleka.”
Čak i najbliži Marsalekovi kolege nisu znali
da ima drugi ured u Prinzregentenstrasseu.
Sastajao bi se s uzvišenim krugom ljudi,
obavljao poslove i održavao divlje tulume.
To je Marsalekova banda, rekao bih.
Tu je uvijek Martin W.,
koji je radio za austrijsku tajnu službu.
El-Obeidi, bivši libijski obavještajac.
Stani, Rus koji je navodno u Münchenu bio u posjetu bolesnoj majci,
ali mislimo da je radio za FSB, da je ruski tajni agent.
Odjednom smo imali tri bivša obavještajca
koji su se motali oko Prinzregentenstrassea.
A Prinzregentenstrasse nije bilo gdje u Münchenu.
Nalazi se nasuprot ruskog veleposlanstva.
Tu je očito neka tajna obavještajna veza.
To me iznenadilo.
Zašto je Marsalek tako zanimljiv obavještajnim službama?
Wirecard je tvrtka
kroz koju godišnje prolaze milijarde transakcija.
Ta su plaćanja zlatni rudnici za tajne službe
jer pokazuju tko bi mogao biti sumnjiv
jer bi kreditna kartica mogla pokazivati kupovanje pornografije,
posjete bordelima ili tako nešto.
Imati izvor poput Marsaleka
koji stalno putuje svijetom,
to ima smisla.
BEČ AUSTRIJA
Kad se pročulo da je Paul suspendiran,
povukao me na stranu i rekao:
„I Braun i Marsalek su Austrijanci.
Raspitaj se i vidi što možeš pronaći u Beču.”
Netko je preporučio političarku
koja je istraživala političku korupciju u Austriji.
Stephanie Krisper.
Beč, nažalost, kao da ima pozivnicu za obavještajce,
za sumnjive likove, špijune, ekonomske špijune.
Našli smo se na brodu na dunavskom kanalu.
Pitao sam je: „Poznajete li Jana Marsaleka?”
Malo je razmišljala.
Poznavala je nekoga tko poznaje Jana,
ali morala je biti oprezna
jer se bojala onih s kojima je Jan povezan.
Dogovorili smo se da ćemo se naći u kafiću Pruckel.
Stephanie me upoznala s tim svojim prijateljem.
Uslijedilo je najneobičnijih 20 minuta
u mojih kratkih 14 godina bavljenja novinarstvom.
Ja sam Killian Kleinschmidt. Ja sam Nijemac.
Surađivao sam s Ujedinjenim narodima na problemima migracije i izbjeglica.
To je nešto u što se razumijem.
Kako se nositi s velikim brojem ljudi u pokretu.
Austrija se 2016. pripremala za izbore.
Primio sam email s upitom za rad na projektu
s Janom Marsalekom.
Nisam znao tko je to.
Nisam znao ni za Wirecard.
Nekoliko dana kasnije, našli smo se u poznatom restoranu
Kafer u Münchenu.
Izuzetno elokventan, nasmijan,
austrijski pametnjaković, vrlo slatkorječiv.
Naglasio je da ga zanima projekt u Libiji.
Prelazeći Saharu u potrazi za boljim životom,
ovi su migranti na putu za Europu.
Ovdje počinje njihova dugačka vožnja,
nekoliko dana vožnje od libijske granice.
Naglasio je da zna sve o Libiji i da je bio ondje više puta,
ali da želi doprinijeti
stabilizaciji Libije.
Predstavio se kao da obavlja dobar posao.
Dogovorili smo se da će dati 200 000 eura mojem financijskom timu,
koji radi s izbjegličkim kampovima u Libiji.
To je bilo fantastično.
Odnos s Marsalekom provodile su dvije osobe.
Wolfgang Gattringer, iz austrijskog Ministarstva unutarnjih poslova
i Brigadier Gustenau iz austrijskog Ministarstva obrane.
Onda se pojavio pukovnik Andrey Chuprygin,
bivši ruski tajni agent.
Nisu ga predstavili samo kao tipa koji radi s Janom,
već kao tipa koji koordinira ruske interese
na Bliskom istoku i u Sjevernoj Africi.
Trebao se upaliti alarm.
U veljači smo se našli s Marsalekom u Prinzregentenstrasseu,
nasuprot generalnog ruskog veleposlanstva u Münchenu.
To je stara, prazna zgrada.
S lijepim umjetninama.
Marsalek je razgovarao s Gattringerom i Gustenauom i rekao je:
„Želim uvježbati i opremiti granične snage
od 15 ili 20 000 ljudi u Libiji.”
Tako bi spriječio ljude u nevolji da prijeđu granicu.
To je sve vrlo loše.
Granično osiguranje u Libiji bila je tema
koja za operativnog direktora Wirecarda nije bila nimalo uobičajena.
Kako je vrijeme prolazilo, pitala sam se: „Što želi u Libiji?
I zašto dobiva potporu
austrijske vlade
za projekt koji nema humanitarni cilj?”
Meni je tada sve to kliknulo.
Migracija je tema zbog koje dobijete ili izgubite izbore u Europi.
Ako ignorirate negativne trendove
ili ako se ne bavite imigracijom,
stvari će brzo krenuti nizbrdo.
Jan Marsalek bio je posrednik
za Ruse i za desničarske populističke stranke.
Ako Rusija želi destabilizirati Europu, logično je
da će pokušati stvoriti anksioznost zbog navodnih valova izbjeglica
kako bi stvorili priču koja opet potpaljuje tu debatu.
Marsalek ima jako dobre kontakte u Rusiji.
Zato je moguće da je Jan Marsalek pokušavao
nešto dogovoriti za Ruse.
Um mi je jurio milijun kilometara na sat.
To je bilo suludo.
Operativni direktor njemačke tvrtke ne bi se trebao baviti
poticanjem desničarskih stranaka
da kapitaliziraju migracijske probleme ili novačiti miliciju.
Ta bi ideja bila suluda
da nije činjenica da mi se činila istinitom.
LONDON ENGLESKA
Sam je počeo pronalaziti te sulude ruske poveznice.
Sad moramo biti paranoični na državnoj razini.
Ništa nije bilo u digitalnom obliku.
Sve je moralo biti pisano rukom i bez telefona.
Paul je čuo za 28 privatnih detektiva
koji su slijedili ljude po Londonu.
Istraživao sam tu operaciju špijuniranja.
Otkrili smo da je osoba koja je plaćala tu operaciju
bio bivši direktor obavještajne službe za libijsku tranzicijsku vladu.
Rami el-Obeidi.
Tada smo znali da Marsaleka zanima Libija.
Tko ikad čuje riječi: „Libijski šef špijuna” i pomisli:
„Da. To je sasvim u redu?”
I tako izlazim iz kuće i tražim kamere,
idem iz ureda u različito vrijeme, idem različitim vlakovima.
Bio bih u podzemnoj,
došao do svoje stanice i čekao tik do zatvaranja vrata.
Zatim bih iskočio i gledao
je li itko izašao sa mnom.
Tada sam se bojao za svoju obitelj.
Ovo je Freddy McCrum, ima tri dana.
Zbog toga se brinete.
Učinili biste sve da zaštitite svoju djecu.
A pomisao da biste ih ugrozili zbog nekakve priče…
Tko to želi?
Protuzakonito je prisluškivati novinare.
Protuzakonito je hakirati njihove emailove.
Najgore je to što je to zastrašivanje bilo prilično uspješno.
FInancial Times pokrenuo je internu istragu Dana McCruma,
a Wirecard je iskoristio to vrijeme
i cijena dionice mu je rasla.
Čak je i njemačka kancelarka reklamirala tvrtku po Kini.
Sve se to dogodilo u mjesecima kad Financial Times
nije napisao nikakvu kritiku Wirecarda.
Prolazio sam teške trenutke. Htio sam im se osvetiti.
Bio sam izvan sebe.
Čim je istraga završila, kad smo dobili potvrdu da nema problema,
nazvao sam Paula i Dana.
Rekao sam: „U sljedećoj priči želim krv.”
Morali smo pronaći način da svima damo do znanja
da je Wirecard prijevara.
Bili smo ljuti i nismo smjeli oklijevati.
Radilo se o svemu.
Wirecard je prijevara, poslovi im nisu stvarni,
a Markus Braun vam laže.
Evo dokumenata koji to dokazuju.
WIRECARDOVE PODRUŽNICE OPTEREĆENE KONTROVERZOM
NIKAD ČULI ZA AL ALAM
Ovako izvode prijevaru.
Ovo su nepostojeći partneri, ovo su nepostojeći kupci.
Ovo je sve što trebate da upalite rotirke
i uhitite sve u stožeru Wirecarda.
Financial Times tvrdi
da ste usmjerili milijarde eura u isplatama
na 34 imena kroz partnersku tvrtku u Dubaiju u Al Alam Solutions.
Prema FT-u,
više od polovica klijenata nije nikad čula za Al Alam.
Dat ću vam jasnu izjavu.
Ova informacija nije autentična,
kako ju je predstavio FT.
Potpuno možemo odbaciti te optužbe.
WIRECARDOVE DIONICE PALE 13 % NAKON RAČUNOVODSTVENOG IZVJEŠĆA
Izvješće Dana McCruma iz Financial Timesa
unijelo je nemir, naravno.
Međutim, nisam mogao vidjeti nikakve transakcije
na Bliskom istoku ili na Filipinima.
Nije mi imalo smisla da to ne postoji.
Bilo je bolno jer to je bilo nešto u što ste vjerovali.
Vjerovali smo da smo razbili Wirecard
i da će ih to srušiti, ali to se nije dogodilo.
Ali posljednji dokaz iz FT-a bilo je teško ignorirati.
Wirecard je kategorički odbacio optužbe o nedoličnosti.
Ali 21. listopada,
Wirecard je zadužio KPMG da provede posebnu reviziju
i potvrdi da se nisu bavili nepravilnim računovodstvenim aktivnostima..
Dr. Markuse Braune, odlučili ste se za vanjsku reviziju
zbog optužbi FT-a.
Pitanje je: „Zašto tek sad?”
Pa, brzo smo reagirali.
Članak je objavljen tek prije tjedan dana.
Isprva Braun nije htio tu istragu.
Odbacujemo te optužbe 100 %.
Ljudi u Wirecardu morali su znati da će ovo biti problematično.
Kad će revizori predstaviti svoje izvješće?
Ne želim brzati, ali vjerojatno za nekoliko mjeseci.
Mislimo da ćemo brzo dobiti rezultate.
Sranje. Priča je upalila.
Napokon smo nešto postigli. Nisu to mogli odbaciti.
Ulagači su ih dovoljno pritisnuli
da su morali uposliti KPMG.
Kao da je u tom trenutku ulog bio velik.
MÜNCHEN NJEMAČKA
Ja sam Joachim Giehl.
Ja sam susjed Markusa Brauna.
Uvijek sam bio dojma
da je taj čovjek pod ogromnim pritiskom.
Nikoga nije pozdravljao od susjeda.
Uvijek bi samo ušao u auto.
Bez pozdrava, bez ičega.
Jednog dana, oko 20.30,
parkirao sam auto u garaži.
Bio je mrak i vidio sam Markusa Brauna na ulazu u našu zgradu.
Vidio sam ga pod svjetlom i izgledao je jako napeto.
Bio je okružen nepoznatim muškarcima.
Djelovali su čudno.
Nisu izgledali kao poslovni ljudi.
Izgledali su kao zaštitari, tjelohranitelji,
nasilnici, tako nešto.
Nije djelovalo kao da su ga došli zaštititi.
Više je izgledalo kao da su došli
obaviti posao.
Odnos dr. Markusa Brauna i Jana Marsaleka definitivno je bio narušen.
U prosincu 2019.,
imali smo božićni tulum za našu ekipu,
a Jan Marsalek stigao je pomalo neočekivano.
Nasmiješeno je rekao:
„Martine, ako si tvrtki ukrao 100 000
ne bih te poštovao.
Ako želiš krasti od tvrtke, moraš krasti milijune,
stotine milijuna.”
Dok se sve to događalo,
Braun je smislio fantastičnu ideju.
Najveću dosad.
Plan je bio preuzeti Deutsche Bank,
najveću njemačku banku.
To se zvalo „Projekt pantera”, plan za nasilno preuzimanje.
Velika konzultantska tvrtka sastavila je dokument
koji je pokazivao da ima smisla
povezati staru banku s novom tvrtkom.
„Wirebank” ili kako god bi se zvala.
Ideja je bila
da se te dvije tvrtke spoje,
a kako je bilanca Deutsche Banka bila puno veća od Wirecardove,
možda bi se prijevara u Wirecardu nekako pomela pod tepih.
Ako imate banku poput Deutsche Bank,
možete sakriti puno krivih iznosa u tako velikoj banci.
To je zapravo genijalno.
Umjesto da imate auto za bijeg,
samo uđete u banku i preuzmete je.
Da su uspjeli u tome, Markus Braun bio bi genijalni financijer
koji vodi jednu od najvećih svjetskih financijskih institucija.
Bio je to posljednji Braunov rizik.
Wirecardovi postojeći revizori, EY,
dodatno su provjeravali onih 1,9 milijardi u gotovini,
za koje je Wirecard tvrdio da postoji.
Iz Wirecarda su rekli
da je 1,9 milijardi eura raspoređeno na dvije filipinske banke.
U ovom su slučaju revizori htjeli dokaz
da Wirecard ima pristup tom novcu,
a Wirecard to nije mogao jer taj novac nije postojao.
Sve je zanimalo hoće li EY saznati istinu.
2020. CIJENA DIONICE: 104,5 EURA
18. LIPNJA 2020.
DAN REZULTATA
Te noći nisam mogla spavati
jer sam htjela biti spremna.
Htjela sam se dočepati svih mogućih dionica Wirecarda
jer sam osjećala da će se to dogoditi toga dana.
Približili smo se 100 milijuna na vrhuncu Wirecarda
dok mi nije ponestalo dionica.
LONDON ENGLESKA
Tog sam jutra ustao u 6 h čekajući da se nešto dogodi.
Odjednom se pojavila obavijest.
Revizori ne mogu locirati 1,9 milijardi eura
za koje se tvrdi da su na računima u Aziji.
Dvije banke na Filipinima
gdje bi trebalo biti 1,9 milijardi eura,
danas su izjavile da nemaju poslovne odnose
s platnim procesorom.
Dokumenti su bili lažirani.
Čim sam to vidio, znao sam da je igra gotova.
18. LIPNJA 2020. 104,5 EURA
Cijena dionica je pala. Short selleri sve su vidjeli.
Počeli su prodavati svaku Wirecardovu dionicu koje su se dočepali
i zaradili su bogatstvo.
Kako vam promakne nekoliko milijardi dolara?
Cijena dionice pala je za 70 %.
Jebote. Uspjeli smo!
Hoću reći, uspjeli smo.
Napokon smo sredili te gadove.
CIJENA DIONICE: 1,28 EURA
Kad zaradite novac, to je sjajno.
Sretne smo zbog ulagača i to je velika pobjeda.
Naše zadovoljstvo, uzbuđenje leži u lovu.
Wirecard je bila naša najveća pobjeda
i mislim da će ostati tako još dugo.
Dame i gospodo,
u ime Upravnog odbora Wirecarda,
htio bih dati sljedeće objašnjenje.
Konferencija za tisak bila je kao Muppet Show.
Braun je čitao s blesimetra.
Smrtna presuda već je predana,
a on se ponašao kao da će objaviti
nevjerojatno kvartalno izvješće.
Trenutno ne možemo isključiti da je Wirecard
postao oštećena stranka
u prijevari značajnih proporcija.
U tjedan dana, Wirecard je stavljen pod upravu.
Bankrotirali su.
Bivši izvršni direktor Wirecarda uhićen je zbog falsificiranja računa.
I Markus Braun je uhićen.
Ali Jan Marsalek jednostavno je nestao.
Gdje je operativni direktor Wirecarda, platnog procesora u stečaju,
Austrijanac, Jan Marsalek?
Bivši Wirecardov operativni direktor, Jan Marsalek,
možda se vratio na Filipine.
Stigao je 23. lipnja.
To je bilo prije dva dana
i jučer ujutro otputovao je za Kinu.
Agent uvijek ima put za bijeg.
Znali smo da je Marsalek bio u uredu do tog petka popodne.
Navodno je rekao
da mora ići na Filipine kako bi sve raščistio.
Taj dan otišao je na večeru s Martinom W.
Martin W., kojeg je poznavao iz Prinzregentenstrassea
bio je u austrijskoj tajnoj službi.
S austrijskim desničarskim političarom,
rezervirali su Marsaleku let.
Marsalek je platio gotovo 8000 eura u gotovini,
a zatim mu se gubi trag.
Nije otišao na Filipine.
To nema smisla.
Nije mogao ući u zemlju zbog pravila o karanteni.
Postoje baze podataka gdje se mogu provjeriti podaci o letu.
Od 2015., letio je bar 60 puta do Rusije.
Postojao je jedan let
iz male zračne luke blizu Beča do Minska.
To nije daleko od Moskve.
Granica do Rusije ne provjerava se i ondje mu se gubi trag.
Nakon toga, postoje samo glasine.
Ne znamo je li Marsalek
bio doušnik za tajnu službu ili nije.
Jan Marsalek bio je dobro povezan s paralelnim svijetom tajnih službi
i zato ga neće biti lako pronaći.
Znamo da je povremeno online preko starog Telegram računa.
Mogu opet provjeriti.
Online je svakih nekoliko mjeseci.
Posljednji put bio je 27. svibnja 2021.
Njemački je parlament pokrenuo političku istragu Wirecarda,
u jednom od najvećih njemačkih skandala.
Financijska katastrofa za one koji su uložili novac u Wirecard.
Bila je to prva tvrtka na DAX-u koja je bankrotirala.
KAD JE WIRECARD PROPAO U LIPNJU 2020., GUBICI ULAGAČA BILI SU 20 MILIJARDI EURA
Mislim da je unutarnji krug Wirecarda, koji je znao što se događa,
bio vrlo malen.
Sigurno Marsalek.
Fascinantno je pitanje što je Braun znao o svemu tome.
Nije bio emotivan. Bio je jako napet.
Zatim je dao kratku uvodnu izjavu.
„Mogu samo reći da smo svi obmanuti.
Ja sam žrtva.”
Njegov je odvjetnik rekao da neće odgovarati na pitanja.
Sjedio je ondje tri sata i nije odgovorio.
Kad se prisjetim cijelog tog iskustva,
osjećam se naivno što nisam uočio određene stvari.
Osobno vjerujem
da postoji mogućnost da nije znao što Jan Marsalek radi,
ali mislim da je bila njegova odgovornost da zna.
Mislim da smo saznali samo djelić istine.
Osim ako se Jan Marsalek ne pojavi i ne prekine šutnju.
Tada ćemo dobiti cijelu priču.
Volio bih porazgovarati s Janom.
Godinama sam pokušavao shvatiti kako razmišlja.
Tko je počinio prijevaru?
O čemu su on i Markus Braun razgovarali?
Je li osjetio olakšanje kad se sve srušilo?
To je zanimljivo, zar ne?
U STUDENOM 2020., DAN MCCRUM DOBIO JE
NAJVEĆU NAGRADU ZA ISTRAŽIVAČKO NOVINARSTVO U NJEMAČKOJ
U OŽUJKU 2022., M. BRAUN OPTUŽEN JE ZA PRIJEVARU
I RAČUNOVODSTVENU MANIPULACIJU
BRAUN NIJE MOGAO ODGOVARATI NA PITANJA.
JAN MARSALEK I DALJE JE U BIJEGU
TEMELJENO NA KNJIZI DANA MCCRUMA
Prijevod titlova: Davor Levak