Downloaded from YTS.MX
Høsten 2019 fikk jeg en telefon fra en kilde.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Han spør: "Har du sett på Wirecard?"
"Betalingsløsningen? Nei."
"Det er et merkelig selskap.
Det settes opp selskaper.
Penger kommer inn, penger går ut."
Det er skremmende.
Han ble ringt av utenlandske venner
som pleide å jobbe i intelligensbyråer,
og de advarte ham: "Er du interessert i Wirecard?
Hold deg unna."
SMÆSJ
EN NETFLIX-DOKUMENTAR
Den økende skandalen som involverer det tyske betalingsfirmaet Wirecard.
Mr. Braun, rapporter om bedriften din var som en økonomisk thriller.
Hvordan mangler man noen milliarder dollar?
Tullesalg, manipulering av balanse, alle mulige anklager.
Hvor ille vil det bli?
Hvitvasking, gambling, porno, hjelp til terroristorganisasjoner.
Det var Financial Times mot Wirecard.
De prøvde å finne informasjon,
og Wirecard prøvde å finne informasjon tilbake.
Det var en skikkelig deepfake.
Det så ut som en bank, men var et ran.
Tidligere driftsdirektør Jan Marsalek er på rømmen.
Den største bedrageriskandalen i tysk historie.
Det er en internasjonal jakt på Marsalek.
Det er utrolig at noe sånt kan overleve så lenge.
Det var tydelig at det ville bli en svær sak.
Svindlere utnytter folks ønsker.
I Tyskland var ønsket: "Vi vil være foran de andre."
Tysk industri er ekstremt vellykket, men gammel og tradisjonell.
Kjente tyske merker som Siemens, Daimler, BMW, Volkswagen,
alle er veldig gamle.
Derfor blir tyske politikere og businessfolk ofte spurt:
"Hvor er de nye selskapene."
Vi vil ha en egen, global, digital mester, som i Silicon Valley.
Det tyske Google, det tyske Facebook.
Og Wirecard spilte på det ønsket.
Oppdag Wirecard.
Vi utvikler finansteknologi som gjør betaling mobil, sømløs
og nesten usynlig.
Samarbeid med Wirecard,
verdens ledende innovatør innen finansteknologi.
Han er en helt.
Ta godt imot direktør og IT-sjef i Wirecard, dr. Markus Braun.
God morgen, mine damer og herrer.
Wirecard var som tyske PayPal.
Det er businessmodellen vår.
Wirecard er løsningen for transaksjoner og butikker på nettet.
Når jeg kjøper noe,
går pengene fra kortet til en forhandler på nettet.
Det handler ikke om å eie data.
Men det handler om algoritmene som gir en verdi ut fra data.
Firmaets grunnlegger er kledd i en svart høyhalser
med et kult uttrykk…
Businessmodellen leverer verdi,
og der det er verdi, er det penger til å gjenoppfinne.
…som presenterer seg som en visjonær.
"Alpenes Steve Jobs."
WIRECARD-ANSATT
Jeg heter Martin Osterloh.
Jeg jobbet for Wirecard i 16 år.
Da jeg begynte i 2005, var vi rundt 130, 150 mennesker.
Da jeg forlot Wirecard, var det over 6 500 ansatte.
Wirecard er en av de raskest voksende finanshandelsplattformene.
Når du jobbet for Wirecard,
var du ekstremt stolt over å være et tysk teknologiselskap.
Wirecard hoppet på det digitale toget på 90-tallet,
og toget går bare raskere.
Nå har Wirecard gått forbi Deutsche Bank
med en verdi på over € 20 milliarder.
Et symbol for finanssektorens nye æra.
Dette var et firma i vekst.
Det vokste mer enn noe annet selskap vi hadde sett i Tyskland.
AKSJEKURS
Og den enorme veksten gjorde at mange trodde på selskapet.
Nytt, vellykket, globalt, lønnsomt,
og tyske politikere sa stolt:
"Hei! Vi har et FinTech-selskap!"
Da kansleren dro til Kina i 2019,
markedsførte hun Wirecard for Xi Jinping.
Alle i Tyskland trodde på dette selskapet.
Ingen ville trodd at det sto gangstere bak.
Som journalist får du gjort alt det du egentlig ikke skal gjøre.
JOURNALIST I FINANCIAL TIMES
Du avslører hemmeligheter.
Første gang jeg hørte ordet Wirecard,
så jeg etter tvilsomme selskaper å skrive om.
Bedriftsbedrageri, sånne ting, fordi det gir gode historier.
Jeg pratet med en australsk hedgefondforvalter.
Han sa: "Er du interessert i tyske gangstere?"
Han så på kontoene og mente det var bedrageri.
Jeg noterte:
"Wirecard, noe å kikke på."
Fra utsiden så det ut som en legitim bedrift.
OM WIRECARD
Seks tusen ansatte, kontorer.
Stor fortjeneste.
Det passet inn i: "Nettbetalinger. Det vokser jo raskt?"
Men alle disse dokumentene, som viste alle Wirecards avtaler i Asia,
noe med dem virket feil. De virket ikke helt ekte.
Utenfor Europa ser vi en vekst på 25 %,
kraftig drevet av nye regioner, av utviklingsregioner i Asia.
Wirecard vokste ikke ved å få flere kunder,
slik Spotify får abonnenter.
De kjøpte vekst ved å kjøpe bedrifter, som regel i Asia.
Men tallene stemmer ikke.
Jeg prøvde å prate med Wirecard.
De sa: "Vi er veldig opptatte nå. Vi kan ikke prate."
Normale selskaper gjør ikke sånt når Financial Times banker på.
Så jeg fortsatte.
Til sist tar Markus Braun telefonen.
Hallo, Markus.
Hallo, der.
-Takk for at du tar deg tid. -Gleder meg til å bli grillet av deg.
Flott! Hva er Wirecard?
Det er et nytt uttrykk, "FinTech".
Det beskriver godt det vi driver med.
Vi er en software-gruppe og nettselskap
med en datterbank, og ikke motsatt.
"Vi er et software-selskap med en datterbank."
Samtalen var rar på mange måter.
Når det gjelder de asiatiske oppkjøpene som jeg har sett på,
ser det ut som det er forskjellige muligheter
for hva som skjer hos Wirecard.
Én er at kontoene deres er slurvete.
En annen er at oppkjøpene brukes for å skjule noe.
Bare pisspreik.
Beklager åpenheten.
Det er alltid noen som er misunnelige
eller fulle av følelser, av en eller annen grunn.
Jeg er sikker på at du har pratet med sånne.
Wirecard hadde samme fremgangsmåte hver gang de ble kritisert.
De sa at kritikerne samarbeidet med shortselgere
for å manipulere aksjekursen.
SHORTSELGERNE HVITVASKING! WIRECARD!
Jeg heter Tobias Bosler, og jeg har vært shortselger i mange år.
De fleste investerer fordi de tror prisen går opp.
En shortselger tjener penger når aksjekursen synker…
SHORTSELGER, MÜNCHEN
…og taper når den øker.
Narrativet rundt shortselgere
er at de er der for å senke aksjekursen til selskaper
for å få profitt.
Noen deler av investeringsmiljøet ser nok på shortselgere
som løst tilknyttet til en eller annen slags finansterrorist.
Realiteten er
at de fleste shortselgere tar en shortposisjon…
SHORTSELGER
…fordi de mener aksjen er overvurdert.
Vi er shortselgere.
Vi er det eneste "bare shorting, bare damer"-fondet i verden.
Vi tjener utelukkende penger på å vedde mot aksjer,
på at aksjekursen vil synke.
Vi blir overbevist om veddingen
ved å undersøke nøye, så vi er sikre på at vi har rett.
Det er som å være økonomisk etterforsker.
Vi ser på selskaper vi mener gjør dumme ting.
Jeg undersøkte Wirecard i to år.
Jeg forsto hele businessmodellen.
Den håndterte betaling for selskaper innen porno og gambling på nettet,
men det var ikke ulovlig.
Det var en stor del av det vi gjorde,
og det gjorde selskapet veldig sterkt i starten.
Alt fra pokerselskaper, kasinoer, bingo
og pornografi i tillegg.
Men vi kalte det ikke porno.
-Hva kalte dere det? -Følelsesinnhold.
-Tuller du? -Jeg tuller ikke.
Pokermarkedet i USA var 50 % av det globale pokermarkedet.
Men alt endret seg i 2006,
da en ny lov i USA gjorde det ulovlig
å håndtere betalinger for amerikanske borgere som spilte poker.
Wirecard mistet en stor inntektskilde.
Men til tross for loven økte Wirecards profitt.
Hva slags selskap får til det? Det kan ikke stemme.
"ULOVLIG NETTGAMBLING OG HÅNDHEVING-LOVEN" SIGNERT
Vi prøvde å skrive saken, men det var komplisert.
Jeg hadde gått frem og tilbake og fikk ingenting.
Da ga jeg opp, for ingen var interessert i Wirecard-historien.
Og så fikk jeg en telefon.
Jeg dro for å møte Matt Earl.
Han ringte og sa: "Vil du møte meg for lunsj?"
Han var shortselger, og han skrev også blogg om bedrageri.
Noe kalt Zatarra.
RESEARCH & UNDERSØKELSER
Første gang jeg hørte om Wirecard,
var da en bloggleser tok kontakt og sa:
"Har du sett på tyske Wirecard?"
Det var påstander om at Wirecard var involvert
i hvitvasking i Florida.
Pressen rapporterte
at de hadde prosessert ulovlige gamblingpenger
inn i USA.
Det var ulovlig. Jeg tenkte: "La oss se på det."
Møtet var i en japansk restaurant i byen.
Vi setter oss ned, bestiller, og: "Ok, hva foregår?"
Matt sklir litt under bordet, det var en full bærepose,
en så tykk bunke dokumenter.
Så sa han at det var Zatarra-rapporten. Det var det han hadde jobbet på.
Det var 120 sider.
Kjernen i anklagen
var at alle tror at Wirecard er en lovlig betalingsløsning,
men de hvitvasker penger for kriminelle.
Hvitvasking er å ta profitten fra kriminalitet og vaske pengene.
Om du raner en bank og har masse penger,
kan du hvitvaske ved å få det til å se ut som du tjente dem.
Wirecard gjorde det for flere nettbedrifter,
men prinsippet er det samme.
Det Wirecard gjorde, om det var omstridt,
som gambling eller porno,
var å feilkode det som noe annet.
I stedet for å notere det som gambling, var det: "Dette er en florist."
Wirecard slapp unna
ved å utnytte flere små svakheter i systemet.
Alle transaksjoner kom inn i USA via et engelsk selskap kalt Bluetool…
FØLG DETTE SELSKAPET
…basert i Consett i Durham.
NORDØST-ENGLAND
Consett er en liten, deprimert tidligere gruveby på moene.
Man skulle tro at et selskap
som sender flere hundre millioner dollar til USA,
hadde betydelig kontortilstedeværelse.
Dette var noens hus.
Det virker rart.
Akkurat som i Ozark.
Det er et øde sted hvor de kunne hvitvaske enorme summer.
Vi ble kontaktet av noen fra oppe i gaten der vi bodde før.
De spurte om vi ville ha gratis penger.
De sa jeg bare måtte signere noe,
og gjorde jeg det, fikk jeg 50 pund.
De som var oppført som ledere i selskapene, visste ikke om det.
Men det selskapet var et skall for å skjule den faktiske eieren,
som var en gamblingside.
Alt du ble fortalt, var at du ville få brev,
og alt du måtte gjøre, var å sende dem tilbake.
MÜNCHEN
En tysk bank flytter penger via nord-England,
i en fjern, liten by, for tvilsomme selskaper andre steder i verden.
Det er muligens milliarder av dollar skjult i skyggene.
Tilfeldigvis var en liten mursteinsby nord i England
en perfekt kanal for å få det til å se legitimt ut.
De hadde satt opp hele infrastrukturen
for å tillate hvitvasking av penger.
Det gjorde Wirecard verdiløst, fordi det var en ulovlig operasjon.
Så jeg shortet selskapet.
Tanken var at jeg skulle gjøre jobben min, og så skulle Zatarra-rapporten slippes.
Jeg kunne si jeg hadde sjekket det og hadde noe interessant.
RESEARCH & UNDERSØKELSER
Jeg burde sagt: "Matt Earl er shortselger.
De har veddet mot Wirecards aksjekurs,
så de ønsker å presse den ned. Les det med det i tankene."
Vi fremhever selskapers ugjerninger.
Det er åpenbart et profittelement, for om vi har rett,
tjener vi på kapitalen vi risikerer.
Da Zatarra-rapporten kom ut, kjørte jeg til kontoret.
"Vi må fortelle det til alle, jeg vil ha scoopet."
Jeg skrev en rask sak.
Jeg hadde det for travelt,
og jeg tenkte ikke over hvordan det ville se ut.
Zatarra-rapporten hadde umiddelbar innvirkning på Wirecards aksjekurs,
som falt, men den falt mye mer etter Dans post,
som ga Zatarra-rapporten oppmerksomhet.
Etter den posten ble mer enn en milliard euro borte,
og da var vi i trøbbel med det samme.
Øyeblikket jeg innså at Wirecard ville bli en trøblete historie,
var da de første advokatbrevene kom.
De stilte spørsmål om forholdet
mellom Dan og forfatterne av Zatarra-rapporten.
REDAKTØR I FINANCIAL TIMES
Det ble sagt at Dan samarbeidet med shortselgere,
folk som vedder mot et selskaps aksjekurs.
Det er en alvorlig anklage, for det antyder
at en journalist er involvert i prismanipulasjon.
Det er alvorlig.
I Tyskland har shortselgere dårlig rykte.
Man mener at fordi de satser på at aksjekursen faller,
prøver de å ødelegge selskaper.
Jobber blir borte, det kan ikke være bra.
Zatarra-rapporten ble ikke sett på som troverdig.
Kritikken var alltid: "Hva slags rapport er dette?
Det er ikke nok bevis som støtter påstandene.
Det er bare skittkasting,
for tyske selskaper gjør ikke feil."
Det ble sett på som et angrep på Tyskland, på tyske selskaper.
SPARK @DANMCRUM, ELLERS ER ALL KREDIBILITET BORTE
Vi ble angrepet fra alle retninger.
DU MANIPULERER FORTSATT?
Vi fikk juridiske trusler, anonyme, hånende telefoner.
Det var ulikt alt annet vi hadde mottatt.
Det var nådeløst.
Twitter er helt lovløst.
Folk sier: "Du er kriminell, McCrum, du må i fengsel."
Av og til kom det trusler.
"Du får det du fortjener", sånne ting.
Et kjøretøy sto parkert utenfor huset mitt og begynte å følge meg.
Det gjorde meg nervøs.
Jeg skrev ned skiltnummeret,
og det ledet til etterforskningsbyråer som jobbet for Wirecard.
Én dag sier Paul at noen har prøvd å lytte
til samtaler på kontoret mitt.
"Hvordan?" sa jeg. Han sa: "Over broen."
Han så personen.
Utrolig, med en som holdt utkikk.
De har et følsomt lytteapparat på andre siden av Themsen.
Hva faen foregår?
MÜNCHEN TYSKLAND
Noen uker etter at jeg åpnet jeg en shortposisjon,
ringte Wirecard-advokaten meg.
Han sier: "Du shorter Wirecard." Jeg tenkte: "Hvordan vet du det?"
Han leste opp transaksjonene.
Dato, tidspunkt, sum, kurs.
Han visste alt. Så sa han: "Vi må prate sammen."
Han kom med to bøller.
De så ut akkurat sånn man forventer at bøller skal se ut.
De dyttet meg
og slo veggen med full styrke.
SMÆSJ
Jeg innrømmer at jeg var kjemperedd.
Hva slags selskap sender bøller til et investorkontor?
Etter det sluttet jeg å undersøke Wirecard.
Det fikk ligge.
Ingen andre så nøye på Wirecard,
bortsett fra Dan McCrum.
Jeg hadde undersøkt Wirecard i 1,5 år da Zatarra kom ut.
Jeg tenkte:
"Regulatorer og investorer vil se på dette og si:
'Så mye skitt. Vi må kikke på det.'"
Men ingenting skjedde.
Aksjekursen gikk opp igjen med det samme.
Mine kjære aksjonærer…
Dr. Braun hadde tillit fra de ansatte, men han så aldri avslappet ut.
Han så ut som en bedriftskonsulent i et rom med festende folk.
…fra merverdiene for brukeren.
Men når dr. Braun var til stede, var Jan Marsalek aldri langt unna.
DRIFTSDIREKTØR
Jan var veldig kul.
Han ble veiledet av dr. Braun.
Du fikk følelsen av at Braun var stolt
over å veilede en østerriker og være hans høyre hånd i selskapet.
Om jeg finner et svakt punkt, men jeg er…
Jan utstrålte selvtillit.
Han hadde stor kontroll over situasjoner.
Det funker ikke. Ikke kaldt nok.
Jeg hadde ikke en fjerdedel av selvtilliten han så enkelt hadde.
Wirecard fungerer ikke som oppkjøper. De kan jobbe med partnere i bakgrunnen.
Om du spurte om han hadde noen dyrebare minutter,
sa han alltid: "For deg, alltid."
Men han sa det til nesten alle.
Marsalek er en helt annen type. Ekstremt sjarmerende,
veldig imøtekommende, en god kommunikator.
Alt Braun ikke hadde, hadde Marsalek, og derfor var de et supert team.
Jeg tror de færreste visste hvem Jan Marsalek egentlig var.
Han står i sentrum for denne skandalen.
Det var han som sørget for at omsetningen
alltid var slik sjefen hans, Braun, ønsket.
AKSJEKURS: € 193
Den tyske børsen er rikere på grunn av ett selskap.
Betalingsløsningsfirmaet Wirecard, fra Aschheim ved München,
er nå i aksjemarkedets eliteserie.
I fjor var Wirecards aksjekurs 77,40 euro.
I dag er den 189,40 euro.
Tallene våre forteller om sterk vekst.
Hvordan bedriften prissettes, er opp til investorene.
Wirecard har rystet den tyske børsen denne uken
og sparket Commerzbank ut av eliten, DAX-indeksen.
Det handler om å gjøre kaken mye større.
Jeg jobber med å gjøre kaken mye større.
Jeg har med direktøren for Wirecard.
Og i dag, Markus Braun,
skal dere erstatte Commerzbank i DAX.
Dere blir et av de store selskapene i referanseindeksen her.
Hva betyr det for deg?
Det gir mye bevissthet, positiv bevissthet. Det er bra for investorer.
Men selvsagt endrer det ikke vår sterke strategi.
Mange investorer tror på tyske verdier, nå har det DAX' godkjentstempel.
Mange trodde at et DAX-selskap
ville bli strengt regulert av tyske myndigheter.
Alle ville vel likt å ha penger investert i Wirecard?
Wirecard var på den tiden en stor snakkis i London-markedet.
Vi fikk juridiske klager, men børstet dem av oss.
En stund senere spiste jeg lunsj med en av aksjemarkedkildene mine,
og Wirecard kom opp.
Han sa: "De vil betale deg mye om du slutter å skrive om dem."
Jeg lo og sa: "Ikke vær dum."
Han sa: "Nei. Garantert.
De betaler deg godt om du slutter å skrive om dem."
Og han sa: "Gå og prat med Gary."
-Gary og Tom. -Gary. Jeg er Tom.
-Hva med brillene? -Best uten.
Er det? De så kule ut.
AKSJETRADERE
Gary er en god, gammel venn, veldig aktiv trader.
Han hadde et godt øre for det som skjedde.
Og han sa:
"Hva er det du har skrevet om Wirecard? Sikker på at det er korrekt?"
Og Gary sier: "Jeg har en fyr her som sier det er helt feil.
Han vil faktisk prate med deg."
Og jeg sa: "Vel, hvem er det?"
"Det er en fyr kalt Jan Marsalek."
Jeg kunne falt av stolen.
Gary var en fortrolig kilde.
Hvordan fant Marsalek ut at vi kjente hverandre?
Det var nok rundt 2017.
En god venn kom inn i baren hvor jeg spiser frokost
og hadde en lapp med et nummer og et navn, Jan Marsalek,
og sa: "Kan du ringe ham? Det er verd innsatsen."
Hva betydde det? Rart, men vi kunne tjene penger.
Vi prøver.
Jeg ringte, og han sa:
"Jeg betaler deg en stor sum penger
om du introduserer meg til din gode venn Paul Murphy."
Jeg sa: "Jeg prater med Paul."
Gary sier: "Jan Marsalek vil veldig gjerne møte deg.
Han flyr til London for lunsj på et øyeblikk."
Jeg trodde det var lureri.
Det var så merkelig.
Så jeg sa ja til lunsjen.
Vi ville se om Marsalek ville gi meg penger
for å slutte å skrive om Wirecard.
Det var planen.
Jeg ble introdusert til Jan Marsalek for første gang.
Han var åpenbart veldig skarp, veldig forsiktig med hva han sa.
Førsteinntrykket var
en veldig velkledd, velartikulert, direkte mann.
Det var Financial Times mot Wirecard.
De prøvde å finne informasjon om Wirecard.
Wirecard prøvde å finne informasjon tilbake.
Det var ubehagelig.
Han pratet lenge om at han hadde direkte erfaring
med journalister som tok imot bestikkelser for å skrive negative artikler.
Jeg sa jeg aldri hadde blitt bestukket,
og han sa: "Det vet jeg, Paul.
Jeg har sett beviser på det."
Jeg tenkte: "Du har gått gjennom bankkontoen min." Og det hadde han.
Da innså jeg
at han ikke ville tilby meg en veske med penger ved bordet.
Det var for mange folk der.
Jan avsluttet med å si: "Jeg er glad Paul lyttet."
Paul sa: "Vi setter en strek for dette, FT vil ikke spy ut gammelt nytt.
Men kommer det noe nytt, tar vi dere."
Og Jan smilte.
"Det skjer ikke, for vi gjør ikke noe galt."
Da forhandlet jeg et honorar for PR-en min.
Jeg ba om et fast honorar på 500 000 euro.
Han gikk med på 32 500 euro i måneden…
€ 32 500 X 6 MÅNEDER: € 195 000
…i seks måneder.
Men sa: "La meg holde kontakten med shortselgerne,
så jeg vet hva som foregår?"
Jeg følte meg som en dobbeltagent, men Paul og Jan visste det.
Jeg startet Safkhet Capital Management i januar 2018.
Vi gjorde egen research, så etter muligheter,
og et navn som ofte dukket opp, var Wirecard.
Fordi Wirecard endelig gjør sitt første inntog på amerikansk jord.
Kontantløst.
Sømløst.
På 20 år har vi blitt en leder innen betalingsløsninger
EKSPERTER MED GLOBAL REKKEVIDDE
Det nye på den tiden var
at Wirecard hadde kjøpt opp Citis pengekortbedrifter i USA.
Pengekort er en effektiv måte å hvitvaske penger internasjonalt på.
Det inkluderer skitne penger.
Du må ikke ha navn på kortet eller åpne konto.
Du kan bare ha et kort med Wirecard-logoen på.
Mengden kriminell aktivitet som kunne foregå, er alarmerende.
Det var noe vi ville grave i
og se om det var noe som hadde med anklagene i Zatarra å gjøre
og som nå skjedde på amerikansk jord.
Wirecards kontorer lå i Conshohocken, Pennsylvania,
to timer unna New York City.
Hvorfor ikke bare kjøre dit
i Christinas slitne, lille Volkswagen?
Vi så Wirecard-skiltene,
og det var ingen vakter, så vi bare gikk opp trappen.
Det var veldig stort.
Det var plass til kanskje 600 mennesker, men det var rundt 30 der.
De spurte oss hva vi ville,
og vi sa vi ville prate med noen om å kjøpe pengekort.
Han sa det var enkelt, jeg kunne gi kortene til hvem som helst.
Ikke noe problem.
Så sa han jeg kunne få kort med opptil 150 000 dollar på.
Det var et enormt sjokk. Vi sjekket på det mørke nettet.
Kjøper du pengekort som blir videresolgt der,
får du maks 10 000 dollar.
På høsten i 2018 sendte jeg endelig melding til Dan McCrum.
HEI, DAN. HÅPER ALT ER BRA.
Jeg sa: "Vi ser på Wirecard i USA. Jeg tror vi har noe her."
Fahmi var ikke eneste shorteren som kontaktet meg da Wirecard kom på DAX.
Jeg ble bombardert med ideer fra dem.
Noen av dem var besatt av hvitvasking.
Andre var overbevist om at Wirecards forretninger ikke var ekte.
Problemet var at ingen hadde beviser.
Alt var teorier, men så… Når var det?
En mandag morgen i oktober fikk jeg en rar e-post fra Singapore.
Kriminell oppførsel i en stor finansbedrift.
Wirecard.
Jeg kontaktet Stefania Palma i Singapore.
I Singapore var Wirecard gjennomgripende.
Tusenvis av butikker, selgere og hoteller
brukte Wirecards kortmaskiner.
Dan fikk høre at det fantes en mulig varsler som hadde mye informasjon
og gjerne ville prate med oss så fort som mulig.
Første møte var på Changi flyplass.
Jeg visste lite om den jeg skulle møte.
Jeg var veldig forsiktig.
Jeg fant ut at han heter Pav.
Han hadde vært leder for juridisk avdeling i Asia.
Han hadde nylig forlatt selskapet og var full av frustrasjon og sinne
rundt det han hadde sett.
Det var en ekstremt intens samtale som varte i timevis.
Jeg innså hvor mye informasjon han hadde.
Jeg ringte Dan med det samme og sa: "Dette kan være enormt for oss.
Jeg håper alt dette stemmer,
for om det gjør det, sitter vi på en gullgruve."
Ok. Herregud.
Det høres ekte ut. Jeg tror jeg må dra til Singapore.
Vi møttes utendørs, under Wirecards gamle bygg.
Vi var ekstremt paranoide rundt Wirecards hackemuligheter.
Vi stolte på at fontenen skjulte lyden.
Han tegnet diagrammer av hvordan Wirecard fungerer
og hvem folk er.
Så forklarte han at da han hadde startet,
ble han kontaktet av en kvinne på finansteamet,
og hun fortalte en utrolig historie.
Hun ble kalt inn på et rom i Wirecards kontorer,
med resten av finansteamet. Sjefen er en indonesisk fyr kalt Edo Kurniawan.
Han er veldig ung for jobben, bare 33 år.
Om du så på CV-en hans, var den nesten tom.
Likevel leder han finansteamet i Asia,
og det er forresten en veldig stor del av Wirecards virksomhet.
Så denne kvinnen går inn på møtet,
og plutselig begynner Edo å tegne på et whiteboard.
Han viser hvordan de skal forfalske regnskapet.
Nesten som scenen hvor de sier:
"Her er banken, dere går inn her, vanen venter utenfor."
Som et bankran.
Hun forteller Pav, advokaten i Singapore, om det.
Pav sier: "Dette må vi kikke på."
Innen noen uker blir det en fullstendig intern undersøkelse.
PROSJEKT TIGER OPPSUMMERING
Ingen av sjefene i Wirecard vet om det.
De begynner å finne tvilsomme transaksjoner.
Pav laget en presentasjon for nøkkelpersonene i Tyskland.
UTROSKAP KRIMINELT TILLITSBRUDD
"Se hva vi fant."
KORRUPSJON HVITVASKING
Så kommer beskjeden fra München: "Bra jobbet, vi tar det herfra.
Vi får Jan Marsalek til å lede det."
Det blir raskt tydelig at ingenting vil skje.
Og så blir Pav presset ut,
men tar kopier av innboksen til Edo
og gir dem til oss.
Sytti gigabyte med data.
Da jeg kom tilbake fra Singapore, visste vi vi måtte tenke på sikkerhet.
Vi visste godt at Wirecard spionerte på oss.
Dan måtte jobbe i det skjulte.
Vi handlet ut fra at alt på FT-nettet
sto i fare for å kompromitteres.
Vi ga Dan en sikker laptop
hvor modemet var fjernet, så den ikke kunne hackes.
Haugen med dokumenter fra Pav ble lagt inn på den supersikre laptopen.
Hver morgen må jeg skrive ut nøkkelen til den store safen.
Nøkkelen var så stor, så da får du en idé om hvor stor safen var.
Som et svært kjøleskap.
Jeg tar ut laptopen og filene jeg jobber på,
så går jeg inn i min lille bunkers.
Et lite rom midt i bygningen i FT…
…og går gjennom materialet vi har.
Seks uker, hver dag, laptop ut av safen,
gå gjennom all mail, skriv dem ut, finn ut hva som foregår.
Ok, greit. Ferdig. Slå av igjen. Inn i safen.
Start på nytt neste dag.
Jeg fulgte spor gjennom mailene.
Limte søk inn i Outlook, som "India", "Marsalek".
Jeg hadde lurt på dette selskapet i årevis,
og plutselig
var det som om jeg var inne.
Jeg prøvde også å ta Jan Marsalek.
Jeg hadde aldri møtt ham eller pratet med ham, men visste han var fienden.
Jeg så etter alt som kunne knytte ham til det som skjedde i Singapore.
FALSKE FAKTURAER
Jeg så ham alltid i utkanten av det.
Han var involvert, men jeg kunne ikke helt bevise det.
Men det vi kan gjøre, er å koke det ned til Edo Kurniawan,
fyren på finansteamet.
Men om Wirecard hadde sparket ham, hadde vi ingen historie.
Hei. Er det Edo? Edo Kurniawan?
Jeg vil bare sjekke om du fortsatt er sjef for internasjonal finans?
Ja.
Flott. Jeg heter Dan McCrum.
Jeg ringer fra Financial Times.
Du har blitt undersøkt for å ha tilbakedatert og forfalsket dokumenter?
Ikke som jeg vet.
Jeg er midt i møte nå, faktisk.
Jeg avslutter gruppens revisjon nå.
Kanskje du kan sende en mail?
Takk, Edo.
Ha det.
Edo var der, og han jobbet på revisjonen.
De måtte skjule noe.
WIRECARD: PÅ INNSIDEN AV EN REGNSKAPSSKANDALE
MISTENKELIGE TRANSAKSJONER
Det legges ut på nettet.
…OVERBEVISE REGULATORER…
I løpet av få sekunder krasjer Wirecards aksjekurs.
I løpet av tre dager
har vi fjernet åtte milliarder euro fra selskapets verdi.
Saken funker.
Det var første gang jeg følte det kunne bli skikkelig stygt.
TYSKLAND
Jeg hørte om dekningen i Financial Times av noen andre.
De typiske fordommene.
De sa: "En utenlandsk konspirasjon mot et tysk selskap.
Et tysk selskap er offeret og må beskyttes."
Wirecard hadde ansatt en kjent advokat i Bayern.
Til statsadvokaten, Baumler-Hosl, hadde advokaten sagt
at Wirecard var under angrep fra shortselgere
og dets eksistens sto i fare.
Baumler-Hosl kontaktet det tyske finanstilsynet.
Så sa regulatoren BaFin: "Vi må beskytte Wirecard."
Og forbød shortselging av Wirecard-aksjer.
De anmeldte til og med Dan McCrum og Stefania Palma.
Jeg fikk sjokk, ringte Dan med det samme og sa:
"Hva i helvete foregår? Hva er dette?"
BaFin, det tyske finanstilsynet, sier:
"Vi skal sjekke for markedsmanipulasjon."
Hva betyr det at de har?
For vi hadde ikke blitt kontaktet og visste ikke hva bevisene var.
"Ok. Hva har de kokt sammen for å si jeg er kriminell?"
For jeg forstår ikke hva som foregår.
I starten kunne jeg bare ikke tro det,
etter alt arbeidet vårt, at vi ville bli målene.
Når regulatoren for et av de mektigste finansmarkedene i Europa
sender et tydelig tegn på at de kommer og tar deg,
kan du enten la det påvirke deg,
eller kanalisere alt det sinnet og frustrasjonen
inn i etterforskningen og gi historien alt du har.
Jeg tror du vet hvilket alternativ vi valgte.
Jeg er i London, i bunkersen, og jobber videre.
Jeg hadde sjekket Wirecards kunder,
og jeg innså at flere hundre millioner euro
av Wirecards forretninger kom fra bare tre partnere.
Al Alam, Senjo og PayEasy.
På det tidspunktet bidro disse tre partnerbedriftene
til omtrent halvparten av Wirecards globale salg.
En av partnerbedriftene var på Filippinene.
En bedrift kalt PayEasy.
FILIPPINENE
På papiret var PayEasy en viktig bedrift for Wirecard.
Vi sa til Stefania: "Vi må finne ut hva som foregår."
Jeg husker at jeg dro til et kontor dekket med både PayEasy-logoer
og logoer for et busselskap kalt Frölich Tours.
Det kom sjåfører inn og ut.
Det var tydelig at den daglige driften faktisk bare var busselskapet.
Dette ser mistenkelig ut.
Jeg kjørte tre timer nord for Manila
i en region som er kjent for rismarker,
og lette etter selskapet kalt ConePay, en annen av Wirecards partnerbedrifter.
Endelig fant vi adressen.
Noens hus.
En middelaldrende mann åpnet døra,
og det første jeg ser, er et bord med en brun pomeranian…
IKKE SAMME HUND
…og en liten, hvit hund.
IKKE SAMME HUND
Det var to middelaldrende filippinske menn der
som bare stelte hundene.
Er dette hovedkontoret til et betalingsselskap?
Det var åpenbart at vi sto midt i et familiehjem,
og da husket noen:
"Vent. Vi fikk dette i posten."
De ga meg en konvolutt.
Jeg tar ut papiret og ser straks Wirecard Banks brevpapir,
ConePay,
og adressen der vi er.
Jeg frøs helt, og jeg husker jeg skalv,
for da visste jeg at vi hadde løst hele greia.
Jeg hadde brukt år på å løse gåten.
Hva er greia med Wirecards bedrifter?
Driver de med hvitvasking?
Overdriver de fortjenestene?
Og plutselig tenker du:
"Fy faen. Hele greia er falsk. Ingenting er ekte."
Det er en utrolig bløff.
…REGNSKAPSSKANDALE…
LURTE MARKEDET
De laget en deepfake…
WIRECARDS PROBLEMPARTNERE
…hvor de brukte tre businesspartnere
for å finne opp forretninger.
Fra utsiden så det ut som et ekte selskap.
Tusenvis av folk trodde de jobbet i en legitim bedrift.
Det var keiserens nye klær.
WIRECARD-DOKUMENTER PEKER PÅ AVHENGIGHET AV TRE PARTNERE
FT har kommet med en ny rapport,
og de sier at halvparten av inntekten deres
og nesten all rapportert profitt
har kommet fra tre partnerselskaper de siste årene.
Vi blir ikke distrahert av alt dette bråket.
Finansthrilleren fortsetter med den siste kampen
mellom Wirecard og Financial Times.
Dan McCrum var djevelen for oss.
Han avslørte ting som fikk aksjekursen til å synke.
I februar kom det nye artikler og anklager,
og aksjekursen falt igjen.
I slutten av mars ble nye anklager publisert,
og aksjekursen kollapset nok en gang.
EN MILLIARDÆR PÅ OFFENSIVEN
Ledelsen i Wirecard sa raskt
at grunnlaget for rapporten var helt usaklig.
Det påstås at Financial Times
med vilje forårsaket fallet i Wirecards aksjekurs,
så spekulantene ville tjene på det.
Vi mente at Dan McCrum ville tjene raske penger.
De var skurkene, vi var de snille.
Lyden går.
Ok. La oss starte.
Hvordan takler du skandaler, forvirring, kaos?
Har du tenkt på å si opp?
Det har jeg aldri tenkt på.
Kan du utelukke at det kommer mer skitt som vil legge press på aksjekursen?
Vi avviser disse alvorlige anklagene.
Vi mener det hovedsakelig er markedsspekulasjon.
Da hadde FT publisert flere skadelige anklager,
men Wirecards aksjekurs gikk bare oppover.
Folk elsket selskapet.
På Frankfurts børs har Wirecard kunngjort sine årlige resultater
og økt profitten med 35 %, en økning på 350 millioner euro,
og sier de vil fortsette å vokse i år.
Etter et trekk fra betalingsgiganten Wirecard
hopper aksjene mer enn 6 %, etter at de fikk en investering på en milliard
fra Japans SoftBank-gruppe.
SoftBank investerer en milliard dollar i det tyske FinTech-selskapet Wirecard.
Da nyheten om investeringene kom, ble vi forbløffet.
I bytte mot en andel på 6 %
vil SoftBank hjelpe med utvidelse til Japan og Sør-Korea.
Utrolig.
Vi la det vi trodde var klare beviser på bedrageri på bordet.
Men SoftBank skulle til å gi dette selskapet 900 millioner euro.
MIDT I REGNSKAPSSKANDALE
Da begynte jeg og Dan å diskutere
hvordan vi skulle vise de overveldende bevisene.
Dette er en kriminell bedrift.
Wirecard måtte gjøre noe for å stoppe oss.
Neste dag får jeg et brev fra Wirecard.
"Vi har et opptak av en fyr kalt Nick Gold,
og han vet at FT-saken kommer.
Dere samarbeider, og dere er korrupte."
VI VIL INFORMERE DERE OM AT VÅR KLIENT HAR BEVISER…
Min første tanke var: "Ok. Dette må være lureri.
Det må være Marsaleks skitne triks."
Det finnes et selskap i Tyskland kalt Wirecard.
Det er en betalingsløsning. Det har blitt shortet av finansmafiaen.
Journalistene i Financial Times
kommer med anklager om støtten til selskapet.
Hvem var Nick Gold?
FRANKRIKE
SHORTSELGER OG INVESTOR
Jeg heter Nick Gold.
Ta imot! Sånn, ja!
Jeg er investor.
En dårlig en, men en investor.
Jeg møtte Nick Gold tilfeldig.
Gary Kilbey feiret 60-årsdagen sin med drinker,
og Nick Gold var der.
Jeg husker Paul Murphy. Vi ble fulle sammen.
Han sa at om jeg trengte en journalist, så var han det.
Drikk så mye du klarer!
Jeg ringte ham flere måneder senere og sa: "Kan vi møtes?"
Han sier: "Ikke på to uker, jeg jobber med Wirecard."
Da han sa det, skjønte jeg at dette ble lett.
Han ville komme med noe negativt, og dette var gratis penger.
Jeg må shorte dette selskapet.
Det gjorde jeg, for flere hundre millioner.
Jeg tok en svær shortposisjon med Wirecard,
og det vet nok Wirecard.
Nå vet de at Nick Gold shortselger stort.
Jeg er på en strand i Cannes,
danser på bord, er gal som jeg er og har det gøy.
En jeg ikke har sett på årevis, kommer bort til meg.
Han jobbet for meg, og han sier han har Kuwaits nasjonale investeringsfond
og milliarder av pund de vil investere i aksjemarkedet.
Kunne jeg hjelpe til?
Noen dager senere flyr jeg tilbake til London for å møte investeringsfondet.
En storslått sjeik kom inn,
talspersonen hans kom inn med fotballfyren min,
og de satte seg. Jeg trodde jeg kunne prate åpent.
Jeg sier man kan tjene milliarder på å shorte Wirecard.
Jeg vet firmaet vil felles fordi Financial Times skriver en artikkel,
og selskapet svindler, og at vi skal bygge skip sammen.
Han var så sjeik som man blir. Det stinket rikdom.
Det stinket penger. Det var en ekte sjeik. Men jeg tok feil.
Sjeiken dro, og mennene ble igjen for å legge til rette for ham.
Jeg satt igjen med de to.
-Hei. Nick Gold. -Hallo, Nick.
-Hva er størrelsen på investeringen? -De vil investere 50 millioner.
Ok.
Det var en shortselger, Nick Gold,
som møtte en investor som tok opptak i hemmelighet.
Det er så bra som det blir… Vi vet at artikkelen kommer.
Ok.
Det blir nok i dag.
Nå vet vi at investoren var en privatdetektiv
som ble engasjert av noen som hadde med Wirecard å gjøre.
Hvordan vet du at artikkelen kommer?
-Jeg hørte det fra Financial Times. -Ok.
Han får fortelle meg hva de gjør og hva enn han tenker om selskapet.
Ok. Kilden er fra Financial Times?
-Han er granskningsleder. -Ok.
Interessant.
Det Wirecard gjorde var… Sjeiken var ikke ekte.
Vennen min som betalte ham fire millioner, han fikk mine fire millioner.
Så fikk jeg en SMS fra Paul Murphy som sa:
"Hva faen har du gjort?"
Det var avtalt spill.
Jeg var rasende, virkelig rasende, for Wirecard klarte å presentere beviser
så det virket som jeg samarbeidet
med en fyr som tjente penger på å shorte aksjen.
SPEKULANTENES ANGREP
I løpet av få timer hadde tysk presse fått alle detaljer,
de skrev artikler.
"Her er klare beviser på at FT er korrupt."
Jeg var ganske forbannet, faktisk. Ganske forbannet.
Jeg var sikker på at vi hadde blitt lurt, men jeg måtte beskytte FTs rykte.
Jeg tenkte: "Paul, du er en genial reporter,
men du har gjort noe kjempedumt.
Du må tilbringe tid på benken."
Det betydde en streng ekstern granskning
for å vise verden at det ikke var sant.
Det var første gang jeg følte meg sårbar.
Vi ble suspendert.
Vi må sitte og vente på granskningen.
Men så blir historien enda rarere.
MÜNCHEN TYSKLAND
Jorg Schmitt fra Süddeutsche Zeitung.
Jeg er sjefsredaktør for granskningsteamet.
Jeg var ved skrivebordet da jeg plutselig fikk en telefon fra et ukjent nummer.
I andre enden var det en ung dame.
Hun sa: "Interessert i Wirecard?
Kjenner du til Prinzregentenstrasse 61?
Det er Jan Marsaleks hemmelige kontor."
Selv Marsaleks nærmeste kolleger visste ikke
at det var et andre kontor i Prinzregentenstrasse.
Han møtte berømte mennesker der,
gjorde forretninger og arrangerte ville fester.
Det var Marsaleks guttegjeng, vil jeg si.
Vi finner alltid Martin W., som hadde vært i Østerrikes sikkerhetstjeneste.
El-Obeidi, tidligere etterretningsagent i Libya.
Stani, en russer som liksom var i München for å besøke sin syke mor,
men vi tror han jobbet for FSB som agent i sikkerhetstjenesten.
Så plutselig hadde vi tre tidligere etterretningsagenter
som var i og rundt Prinzregentenstrasse.
Og Prinzregentenstrasse ligger ikke hvor som helst i München.
Det er rett overfor det russiske konsulatet.
Det er åpenbar forbindelse til sikkerhetstjenestene.
Det var spennende.
Hvorfor er Marsalek så interessant for etterretningsbyråer?
Wirecard er et selskap med milliarder av transaksjoner hvert år.
Og betalingene er gullgruver for sikkerhetstjenester,
for de viser hvem som kan være kompromittert,
fordi kredittkortinformasjonen kan vise pornobruk,
bordellbesøk eller noe annet.
Å ha en kilde som Marsalek, som alltid reiser rundt i verden,
gir virkelig mening.
WIEN ØSTERRIKE
Da nyheten kom om at Paul var suspendert, dro han meg til side og sa:
"Både Braun og Marsalek er østerrikske.
Spør rundt. Se hva du kan finne i Wien."
Noen anbefalte en politiker
som så på politisk korrupsjon i Østerrike.
Stephanie Krisper.
Wien er dessverre et innbydende terreng for etterretningsoffiserer,
for tvilsomme figurer, spioner, økonomiske spioner.
Vi møttes på en båt i Donau-kanalen.
Jeg sa: "Kjenner du Jan Marsalek?"
Hun lente seg tilbake og tenkte.
Hun kjente en som kjente Jan, men måtte være veldig forsiktig
fordi han var redd for hvem Jan var involvert med.
Vi arrangerte et møte på Café Pruckel.
Stephanie kom inn og introduserte meg for denne vennen.
Det som fulgte, var de mest bemerkelsesverdige 20 minuttene
i mine korte 14 år som journalist.
Jeg heter Killian Kleinschmidt. Jeg er tysk.
Jeg har jobbet med FN med migrasjon- og flyktningsaker.
Det er noe jeg kan.
Hvordan takle folk som forflytter seg.
I 2016 gjør Østerrike seg klare for valg.
Jeg fikk en e-post som spurte om jeg var interessert i å jobbe på et prosjekt
med Jan Marsalek.
Jeg visste ikke hvem det var.
Jeg kjente ikke til Wirecard.
Noen dager senere møttes vi på den berømte restauranten
Kafer in Munich.
Ekstremt veltalende, smilende, en østerriksk viktigper, glatt tunge.
Han understreket at han var veldig interessert i et prosjekt i Libya.
NIGER-GRENSEN, NORD-AFRIKA
Migrantene krysser Sahara i søken etter et bedre liv i Europa.
Her starter den lange reisen,
flere dagers kjøring fra den libyske grensen.
Han understreket kunnskapen om Libya, han hadde vært der flere ganger,
men at hans egentlige interesse var å bidra til stabilisasjon av Libya.
Han presenterte seg som en velgjører.
Han skulle investere 200 000 euro for å finansiere teamet mitt,
som jobbet med flyktningleire i Libya.
Supert. Vi likte det.
To personer tok seg av forholdet til Marsalek.
Wolfgang Gattringer, som hadde jobbet i det østerrikske innenriksdepartementet,
og brigadegeneral Gustenau fra Østerrikes forsvarsdepartement.
Så dukket oberst Andrey Chuprygin opp,
den tidligere etterretningsagenten fra Russland.
Han presenteres ikke bare som fyren som jobber med Jan,
men som han som koordinerer russiske interesser i Midtøsten og Nord-Afrika.
Alarmklokkene burde ringt.
I midten av februar møter vi Marsalek i Prinzregentenstrasse,
rett overfor det russiske generalkonsulatet i München.
Det er et tomt sted, en gammel bygning.
Fine kunstverk.
Marsalek pratet med Gattringer og Gustenau, og han sa:
"Jeg vil trene og utruste en grensevaktstyrke
på 15 000, kanskje 20 000 menn i Libya."
Det skulle hindre folk i nød i å krysse grensen.
Dette er veldig ille.
Grensesikkerhet i Libya var et tema
som for en driftsdirektør i et selskap som Wirecard, ikke var normalt.
Tiden gikk, og jeg spurte meg selv: "Hva vil han i Libya?
Hvorfor får han støtte fra den østerrikske regjeringen
til et prosjekt uten humanitært mål?"
Da falt alt på plass.
Migrasjon er temaet som får deg til å vinne eller tape valg i Europa.
Hvis du ignorerer negative trender,
eller ikke tar for deg immigrasjon, vil det raskt gå i utforbakke.
Jan Marsalek var mellommann
for russerne og populistpartier på høyresiden.
Det er logisk at om Russland vil destabilisere Europa,
vil de prøve å skape bekymring for en påstått bølge av flyktninger
for å skape et narrativ som gjør debatten opphetet igjen.
Marsalek har veldig gode kontakter i Russland.
Derfor er det sannsynlig at Jan Marsalek kan ha prøvd
å fikse noe for russerne.
Tankene spant raskt. Det var åpenbart galskap.
Driftsdirektøren i et tysk selskap skal ikke være involvert
i å oppmuntre splittende høyrepartier
til å tjene på migrasjonsproblemer eller rekruttere militsmenn.
Det ville vært sprøtt,
hadde det ikke vært for at jeg følte det var sant.
Sam begynner å finne ville russiske koblinger.
Vi må være paranoide på statssikkerhetsnivå.
Ingenting gjøres digitalt.
Det må være håndskrevet, og ikke snakk i telefonen.
Paul hørte om 28 privatdetektiver som forfulgte folk i London.
Jeg gikk etter privatetterforskernes spionoperasjon.
Det ledet oss til å oppdage at personen som betalte for operasjonen,
var en tidligere etterretningssjef for den libyske overgangsregjeringen.
Rami el-Obeidi.
På det tidspunktet visste vi at Marsalek hadde interesser i Libya.
Hvem hører ordene "libysk spionsjef" og tenker:
"Jepp, det går helt fint"?
Jeg forlater huset og ser etter kameraer,
forlater kontoret til forskjellig tid, tar forskjellige tog.
Jeg var på t-banen,
kom til stoppet mitt og ventet til rett før dørene lukket seg.
Så hoppet jeg ut og tenkte: "Var det andre som gikk av med meg?"
Det var da jeg ble nervøs for familien min.
Dette er Freddy McCrum, tre dager gammel.
Det er bekymringen. Du gjør alt for å beskytte barna.
Og tanken på at du setter dem i fare for en sak…
Hvem vil gjøre noe sånt?
Det er ulovlig å avlytte journalister.
Det er ulovlig å hacke e-posten deres.
Det verste var at truslene var ganske vellykkede.
Financial Times hadde startet en internasjonal granskning av Dan McCrum.
Wirecard brukte tiden godt,
og markedsprisen steg videre.
De fikk til og med den tyske kansleren til å markedsføre selskapet i Kina.
Alt skjedde i de månedene da Financial Times
ikke skrev noe kritisk om Wirecard.
Det var en fæl tid. Jeg ville ta hevn på dem.
Jeg var rasende.
Da granskningen var over, og vi ble erklært friske,
fikk jeg inn Paul og Dan.
Jeg sa: "Med neste sak må dere virkelig angripe."
Vi måtte finne en måte å gjøre det helt klart for alle
at Wirecard var lureri.
Vi var sinte, og vi holdt ikke igjen.
Det var hele pakka.
Wirecard er lureri, bedriften er ikke ekte
og Markus Braun lyver til dere. Her er dokumentene som beviser det.
WIRECARDS DATTERSELSKAPER HERJET AV KONTROVERSER
ALDRI HØRT OM AL ALAM
Sånn bedriver de bedrageriet.
Her er partnerne som ikke eksisterer, her er kundene som ikke eksisterer.
Her er alt dere trenger for å sette på blålysene,
dra til Wirecards kontorer og arrestere alle.
Financial Times sier at dere har sendt milliarder av euro
til 34 navn via et partnerselskap i Dubai hos Al Alam Solutions.
Ifølge FT
har mer enn halvparten av klientene aldri hørt om Al Alam.
La meg uttrykke dette tydelig.
Informasjonen er ikke autentisk sånn den ble presentert av FT.
Vi avviser alle disse anklagene.
WIRECARD-AKSJER SYNKER 13 % ETTER REGNSKAPSRAPPORT
Dan McCrums rapportering for Financial Times
gjorde oss selvsagt urolige.
Men jeg så ingen transaksjoner i Midtøsten eller Filippinene.
Det ga ikke mening at de ikke kunne eksistere.
Det er vondt, for det er noe du tror på.
Vi mente vi hadde stukket et hull på Wirecard
som ville ødelegge bedriften, men det skjedde ikke.
Men dette siste beviset fra FT var vanskelig å ignorere.
Wirecard har avvist påstander om upassende hendelser.
Men den 21. oktober
ansatte de KPMG til å utføre en spesialrevisjon
for å bekrefte at de ikke har bedrevet regnskapsfusk.
Dr. Markus Braun, du har bestemt deg for en ekstern revisjon
grunnet FTs påstander.
Spørsmålet er: "Hvorfor ikke før nå?"
Vi reagerte veldig raskt.
Artikkelen ble publisert for litt over en uke siden.
Først ønsket ikke Braun granskningen.
Vi avviser påstandene 100 %.
Folk hos Wirecard må ha visst at det ville bli problemer.
Når skal revisorene presentere rapporten?
Jeg vil ikke forhaste meg, men tror innen noen måneder.
Vi tror vi får resultatene veldig raskt.
Herregud. Saken fungerer.
Endelig fikk vi innvirkning. De kunne ikke avvise det.
Det har vært nok press fra investorene
til at de måtte ansette KPMG.
Det føltes som om innsatsen var høy da.
MÜNCHEN TYSKLAND
Jeg heter Joachim Giehl.
Jeg er Markus Brauns nabo.
Jeg hadde alltid inntrykk av at han var under enormt press.
Han hilste ikke på noen naboer. Han bare satte seg i bilen.
Ikke noe hallo, ingenting.
Én dag, rundt 20.30…
Jeg parkerte bilen i garasjen.
Det var mørkt, og jeg så Markus Braun ved inngangen til bygningen vår.
Jeg så ham i lampelyset, og han så ekstremt anspent ut.
Han var omringet av noen menn jeg ikke kjente igjen.
De virket malplasserte.
De så ikke ut som forretningsfolk.
De så ut som folk som jobbet som sikkerhetsvakter,
en gruppe bøller eller noe sånt.
De så ikke ut som de var der for å beskytte ham.
Jeg tenkte de var der for å gjøre en jobb.
Dr. Markus Braun og Jan Marsaleks forhold forverret seg.
I desember 2019 hadde vi en julefest for teamet vårt,
og Jan Marsalek kom, litt uventet.
Han sa, mens han smilte:
"Martin, hvis du stjal 100 000 fra selskapet,
ville jeg ikke respektert deg.
Om du skal stjele fra selskapet må du stjele millioner,
hundrevis av millioner."
Mens dette skjedde, fikk Braun en fantastisk idé.
Den største hittil.
Planen var å ta over Deutsche Bank, Tysklands største bank.
Den ble kalt "Prosjekt Panter", en plan for et fiendtlig oppkjøp.
Et stort konsulentselskap satte sammen et dokument
som viste hvordan det kunne gi mening å fusjonere en bank og teknologiselskap.
"Wirebank", eller hva det nå ville blitt kalt.
Ideen var at om de to selskapene fusjonerte,
med Deutsche Banks balanse så mye større en Wirecards,
ville kanskje bedrageriet hos Wirecard bli feid under teppet.
Om du har en bank som Deutsche Bank, kan du skjule mange dårlige tall.
Det er ganske genialt.
I stedet for å ha en fluktbil er det bare å gå inn i banken og ta over.
Om de hadde gjort det, ville Braun vært den geniale finansmannen
som nå ledet en av verdens største finansielle institusjoner.
Det var Brauns siste forsøk.
Wirecards daværende revisorer, EY,
tok ekstra skritt for å sjekke de 1,9 milliardene i kontanter
som Wirecard hevdet eksisterte.
Wirecard sa
at 1,9 milliarder euro lå hos to filippinske banker.
Revisorene ønsket beviser
på at Wirecard hadde tilgang på pengene de påsto de hadde.
Det kunne selvsagt ikke Wirecard gi, for pengene eksisterte ikke.
Alle ville vite om EY ville finne ut av sannheten.
AKSJEKURS: 104,50 EURO
18. JUNI 2020
RESULTATDAGEN
Den natten fikk jeg ikke sove.
SHORTSELGER
Jeg ville være forberedt.
Alt jeg kunne få fatt i av Wirecard-aksjer,
tok jeg, for magefølelsen sa at det ville skje den dagen.
Vi var nær 100 millioner, og så var det ikke fler aksjer å shorte.
Den morgenen sto jeg opp klokken 6 og ventet på at noe skulle skje.
Plutselig kommer en kunngjøring.
Revisorer finner ikke lenger 1,9 milliarder euro
som sies å være i depotkontoer i Asia.
De to bankene på Filippinene hvor de 1,9 milliarder euroene skulle være
sa de ikke har forretningsforbindelser med betalingsløsningen.
Dokumentene var falske.
Da jeg så det, visste jeg at det var over.
18. JUNI 2020 € 104,5
Aksjekursen krasjer. Shortselgerne ser det.
De selger alle Wirecard-aksjene de får tak i og tjener en formue.
Hvordan kan man mangle et par milliarder dollar?
Aksjekursen falt med 70 %.
Fy faen. Vi greide det!
Vi klarte det.
Vi tok endelig de jævlene.
AKSJEKURS: € 1,28
Når du tjener penger, er det flott.
Vi er glade på investorenes vegne, det er en stor seier.
Vår tilfredsstillelse ligger i jakten, men Wirecard var vår største seier,
og det tror jeg det vil forbli lenge.
Mine damer og herrer,
på vegne av styret i Wirecard vil jeg gi følgende forklaring.
Pressekonferansen var som The Muppet Show.
Braun leser fra teleprompteren.
Dødsdommen er allerede utstedt,
og han får det til å se ut som han skal kunngjøre
en fantastisk kvartalsrapport neste måned.
Det kan ikke utelukkes at Wirecard
har vært skadelidende
i en bedragerisak av betydelige proporsjoner.
Innen en uke var Wirecard under administrasjon.
De var konkurs.
Tidligere direktør i Wirecard er arrestert for mistanke om kontoforfalskning.
Markus Braun var arrestert.
Men Jan Marsalek forsvinner bare.
Hvor er driftsdirektøren til den insolvente betalingsløsningen
Wirecard, østerrikeren Jan Marsalek?
Wirecards tidligere driftssjef Jan Marsalek
kan ha returnert til Filippinene.
Han ankom den 23. juni.
Det er to dager siden.
Han dro til Kina i dag morges.
En agent har alltid en rømningsvei.
Vi visste at Marsalek var på kontoret til fredag ettermiddag.
Han sa visstnok at han måtte til Filippinene for å rydde opp.
Han spiste middag med Martin W. den kvelden.
Martin W., som han kjente fra Prinzregentenstrasse
og som var i Østerrikes sikkerhetstjeneste,
og en østerriksk politiker på høyresiden,
bestilte flybillett til Marsalek.
Marsalek betalte nesten 8000 euro i kontanter,
og så forsvant sporet etter ham.
Han dro ikke til Filippinene. Det gir ikke mening.
Han kunne ikke ha kommet inn på grunn av karantene.
Det finnes databaser der du kan sjekke flydata.
Fra 2015 fløy han minst 60 ganger til Russland.
Og det var én flytur
fra en liten flyplass nær Wien til Minsk.
Ikke langt unna Moskva.
Grensen til Russland kontrolleres ikke, og der mister man sporet.
Etter det er det bare rykter.
Vi vet ikke sikkert om Marsalek
var informant for sikkerhetstjenesten eller ei.
Han hadde mange kontakter i den parallelle sikkerhetstjeneste-verdenen,
og derfor tror jeg ikke han blir lett å finne.
Vi vet han tidvis er på nettet via en gammel Telegram-konto.
Jeg kan sjekke igjen.
Han er på nettet med noen måneders mellomrom.
Sist gang var den 27. mai 2021.
Det tyske parlamentet har startet en politisk granskning av Wirecard,
en av de største skandalene i Tyskland.
En økonomisk katastrofe for de som investerte pengene sine i Wirecard.
Det var det første DAX-listede selskapet som gikk konkurs.
DA WIRECARD KOLLAPSET I JUNI 2020, TAPTE INVESTORER MER ENN 20 MRD. EURO
Jeg tror at den indre sirkelen i Wirecard som visste hva som foregikk,
var veldig liten.
Helt klart Marsalek.
Det fascinerende spørsmålet er hva Braun visste om alt dette.
Han var ikke emosjonell. Han var veldig anspent.
Og så ga han en kort uttalelse.
"Alt jeg kan si, er at vi alle ble lurt.
Jeg er et offer."
Så sa advokaten at han ikke svarer på flere spørsmål.
Han satt der i tre timer uten å svare.
Når jeg gjenopplever det nå,
føler jeg meg naiv som ikke så visse ting.
Jeg tror personlig
at det er mulig at han ikke visste hva Jan Marsalek drev med,
men det var hans ansvar å vite det.
Så langt vet vi bare om toppen av isfjellet.
Med mindre Jan Marsalek dukker opp et sted og begynner å prate,
bare da får vi hele historien.
Om Jan er der ute, vil jeg prate med ham.
Jeg har brukt årevis på å prøve å forstå ham.
Hvem var det som begikk bedrageriet?
Hva snakket han og Markus Braun om?
Var det en lettelse da det ble avslørt?
Det er jo interessant?
I NOVEMBER 2020 BLE DAN MCCRUM TILDELT
TYSKLANDS GJEVESTE PRIS FOR GRANSKENDE JOURNALISTIKK
I MARS 2022 BLE MARKUS BRAUN TILTALT FOR BEDRAGERI
OG REGNSKAPSMANIPULASJON
BRAUN SA HAN IKKE KAN SVARE PÅ SPØRSMÅL.
JAN MARSALEK ER FORTSATT PÅ RØMMEN
BASERT PÅ "MONEY MEN: A HOT STARTUP, A BILLION DOLLAR FRAUD,
A FIGHT FOR THE TRUTH" AV DAN MCCRUM
Tekst: Ida Aalborg