Downloaded from YTS.MX
Hösten 2019 fick jag ett samtal från en källa.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Han frågade: "Har du nånsin kollat upp Wirecard?"
"Betalningsförmedlaren? Nej."
"Det är ett konstigt företag.
Företag blir lurade."
WIRECARDS STRUKTUR
"Pengar kommer in, pengar går ut.
Det är väldigt obehagligt."
Han hade blivit uppringd av utländska vänner
som brukade jobba inom underrättelsetjänster,
och de varnade honom:
"Är du intresserad av Wirecard?
Håll dig borta."
EN DOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Skandalen tätnar kring det tyska digitala betaltjänstföretaget, Wirecard.
Herr Braun, rapporterna om ditt företag är som tagna ur en finansiell deckare.
Hur kan ett par miljarder dollar bara försvinna?
Falska försäljningar, fiffel, alla möjliga anklagelser.
Hur illa ska det bli?
Penningtvätt, spel, porr, hjälp till terrororganisationer.
Det var Financial Times mot Wirecard.
De försökte få fram information
och Wirecard försökte också få fram information.
Det var en total deepfejk.
Det såg ut som en bank men var faktiskt ett rån.
Den före detta COO:n Jan Marsalek är på rymmen.
Den största bedrägeriskandalen i tysk historia.
Det pågår en internationell människojakt på Jan Marsalek.
Det är otroligt hur nåt sånt här kan pågå så länge.
Det var tydligt för mig att storyn skulle bli enorm.
Bedragare utnyttjar folks önskningar.
I Tyskland var önskningarna: "Vi vill vara först."
Tysklands industri är framgångsrik,
men gammal och traditionell.
Kända tyska märken som Siemens, Daimler, BMW, Volkswagen,
är alla väldigt gamla företag.
Det är därför tyska politiker
och tyska företagare ofta tillfrågas:
"Vad har ni för nya företag?"
Vi vill ha vår egen stora globala digitala jätte
som i Silicon Valley.
Ett tyskt Google, ett tyskt Facebook.
Och Wirecard utnyttjade de önskningarna till fullo.
Upptäck Wirecard.
Vi utvecklar teknologier som gör betalningar mobila, smidiga
och närmast osynliga.
Bli partner med Wirecard,
den globala ledande drivkraften inom digital finansteknologi.
Hjälte och rockstjärna.
Vänligen välkomna Wirecards CEO och CTO,
dr Markus Braun.
Godmorgon, damer och herrar.
Wirecard var det tyska PayPal.
Det är vår affärsmodell, i en mening.
Wirecard är betalningsförmedlaren för e-handel, nätbutiker.
De ser till att när jag köper nånting
så går pengarna från mitt kort till näthandlaren.
Det handlar inte om att äga data.
Men om algoritmerna som levererar ett värde ur data.
Vi har en företagsgrundare klädd i svart polotröja
som är bra på att uttrycka sig…
Affärsmodellen levererar ett mervärde
och där det finns ett mervärde,
har man pengar att återinvestera.
…som framställer sig själv som en visionär.
"Alpernas Steve Jobs".
WIRECARDANSTÄLLD (2005-2021)
Jag heter Martin Osterloh.
Jag jobbade för Wirecard i 16 år.
När jag började 2005 var vi runt 130-150 anställda.
När jag slutade var vi över 6 500.
Wirecard är en av de snabbast växande finanshandelsplattformarna.
Att jobba på Wirecard
gav en oerhört stolt känsla av att vara ett stort tyskt teknologiföretag.
Wirecard hoppade på det digitala tåget på 90-talet,
tåget går allt snabbare,
och nu har Wirecard även gått om Deutsche Bank
med ett värde på över 20 miljarder euro.
En symbol för finanssektorns nya era.
Det var ett företag på uppgång.
Det växte snabbare än nåt annat företag vi sett i Tyskland.
AKTIEPRIS
Och den uppgången, den enorma tillväxten, fick många människor att tro på det.
Nytt, framgångsrikt, globalt, lönsamt
och tyska politiker var stolta över att kunna säga:
"Hej. Vi har ett FinTech-företag!"
När kanslern reste till Kina
under 2019, deltog hon faktiskt i lobbying för Wirecard.
Hela Tyskland trodde på företaget.
Ingen kunde ha trott att detta var en gangsterverksamhet.
Som journalist får man göra allt möjligt
som man inte borde.
Man avslöjar hemligheter.
När jag först hörde ordet Wirecard,
letade jag efter skumma företag att skriva om.
Företagsbedrägerier, såna grejer, det ger en bra story.
Jag pratade med en australiensisk finansman:
"Skulle du vara intresserad av tyska gangstrar?"
Han måste ha sett bedrägeri när han såg bokföringen.
Jag gjorde en anteckning,
"Wirecard, nåt att kolla upp."
Utifrån såg det legitimt ut.
OM WIRECARD
Det hade 6 000 anställda. Det hade kontor.
Goda vinster.
Och jag tror att det passade in i:
"Nätbetalningar. Det växer fort, eller hur?"
Men den här högen av dokument
visade en massa avtal som Wirecard gjort i Asien
och det var nåt som inte riktigt stämde,
de verkade inte riktigt äkta.
Utanför Europa ser vi en tillväxt på 25 %
som drivs av nya utvecklingsregioner i Asien.
Wirecard tycktes inte växa genom nya kunder,
som Spotify växer genom nya prenumeranter.
Det köpte sin tillväxt genom att köpa företag, främst i Asien.
Men siffrorna stämmer inte.
Jag försökte prata med dem.
De sa: "Vi är väldigt upptagna just nu. Vi hinner inte."
Vanliga företag gör inte så när Financial Times knackar på dörren.
Så jag framhärdade.
Till slut satte de Markus Braun i luren.
Hej, Markus.
Hallå där.
Tack för att du tar dig tid att prata med mig.
Jag ser fram emot att bli grillad.
Utmärkt! Vad är Wirecard?
Den här nya termen, "FinTech."
Jag tycker att den beskriver det vi gör väldigt väl.
Vi är ett softwareföretag,
med en bank som dotter istället för tvärtom.
"Vi är ett softwareföretag med en bank som dotter."
Mycket var skumt med den konversationen.
Så när det gäller de asiatiska uppköpen
som jag har tittat på,
verkar det som att det finns några olika möjligheter
om vad som hänt på Wirecard.
Ett, att er bokföring är slarvig.
En annan är att de här köpen är avsedda att dölja nånting.
Det är skitsnack.
Ursäkta att jag är direkt.
Det finns alltid folk som är avundsjuka
eller fulla av känslor av nån anledning.
Jag är helt säker på att du pratat med en sån person.
Wirecard använde alltid samma manuskript när de kritiserades.
De brukade säga att kritikerna samarbetade med blankare…
…i försök att manipulera aktiepriset.
BLANKARE PENNINGTVÄTT! WIRECARD!
Jag heter Tobias Bosler,
och i många år har jag varit en blankare.
De flesta investerar i tron att en aktie kommer att stiga.
Blankare skiljer sig från investerare genom att göra vinst när aktien sjunker…
…och förlorar pengar när värdet stiger.
Föreställningen om blankare
är att de är där enbart för att driva ner företagens aktiepriser
för att få en vinst.
Vissa delar av investerarsamfundet skulle nog se blankare
som löst anknutna till ekonomiska terrorister.
Sanningen är emellertid
att de flesta blankare ligger kort…
…eftersom de anser att en aktie är övervärderad.
Vi är blankare.
Vi är faktiskt den enda "endast blankning, endast kvinnor" fonden i världen.
Vi gör vinster endast genom att satsa mot aktier,
på att priserna på de aktierna ska falla.
Och vi får vår övertygelse
genom att göra djupgående undersökningar.
Det är som att vara en ekonomisk detektiv.
Vi tittar på företag som vi tror är skumma, generellt sett.
Jag undersökte Wirecard i två år.
Jag förstod affärsmodellen perfekt.
De förmedlade betalningar för porr och spelföretag på nätet,
men det var inte illegalt.
Det var absolut en stor del av vad vi gjorde,
och det gjorde företaget väldigt starkt i början.
Allt från pokerföretag, kasinon, bingo,
helt klart också pornografi.
Men vi kallade det inte porr.
-Så vad kallade ni det? -Emotionellt innehåll.
-Skojar du? -Nej.
Pokermarknaden i USA utgjorde 50 % av den globala pokermarknaden.
Men allt det förändrades 2006
då en ny amerikansk lag gjorde det illegalt
att hantera betalningar för amerikanska medborgare som spelade poker.
Så Wirecard förlorade en stor inkomstkälla.
Men trots den här lagen ökade Wirecards vinster.
Vilket företag kan göra det?
Det här kan inte stämma.
"LAGFÖRSLAG INTERNETSPELANDE OLAGLIGT" SIGNERAT
Så vi försökte skriva storyn vilket var komplicerat.
Jag gick fram och tillbaka utan att ha nånting.
Jag hade gett upp
eftersom ingen tycktes intresserad av Wirecard-storyn.
Då kom telefonsamtalet.
Jag gick för att träffa killen, Matt Earl.
Jag tror att han ringde och sa: "Vill du äta lunch?"
Han var en blankare.
Och så bloggade han om bedrägerier.
Nåt som kallades Zatarra.
EFTERFORSKNING & UNDERSÖKNINGAR
Första gången jag hörde talas om Wirecard
var när en av mina bloggläsare tog kontakt och sa:
"Har du kollat upp tyska Wirecard?"
AKTIER FALLER MITT I PENNINGTVÄTTUTREDNING
Wirecard anklagades för att ha varit inblandade
i en penningtvätt i Florida.
Pressen skrev
att de hade förmedlat olagliga spelrelaterade pengar
till USA.
Det var olagligt. Jag tänkte: "Det här kollar vi på."
Mötet ägde rum på en japansk restaurang i stan.
Vi satte oss och beställde och jag sa:
"Okej. Vad är det som händer?"
Matt smyger med något under bordet,
jag tror att det var en Tesco-påse
med en bunt dokument som är så här tjock.
Det här var Zatarra-rapporten sa han.
Det han hade jobbat på.
Det är 120 sidor av det här.
Kärnan i Zatarra-anklagelserna
var att alla tror att Wirecard är en stor legitim betaltjänstförmedlare
när det egentligen är en penningtvätt åt kriminella.
Penningtvätt är när man tvättar pengarna från brottslig verksamhet.
Om man rånar en bank och har en säck full av kontanter
ser det ut som att man själv tjänat dem om man tvättar dem.
Och Wirecard gjorde detta för flera onlineföretag,
men principen är densamma.
Det Wirecard brukade göra om det var kontroversiellt,
som med spel eller porr,
återge transaktionen som nåt annat.
Istället för spel kunde det bli
"Det här är en florist."
Wirecard kunde komma undan
genom att utnyttja olika små svagheter i systemet.
Transaktionerna kunde hamna i USA genom ett brittiskt företag, Bluetool…
FÖLJ DET HÄR FÖRETAGET
…baserat i Consett, Co Durham.
NORDÖSTRA ENGLAND
Consett är en liten sorglig före detta gruvstad uppe på hedarna.
Man kan tro att ett företag
som skickar miljontals dollar till USA
skulle ha ett betydande kontor.
Det här var nåns hus.
Det verkar underligt.
Det är precis som Ozark.
Ett avsides ställe
där de kunde tvätta enorma mängder pengar.
Vi blev tillfrågade av nån längre upp på gatan
där vi brukade bo.
Och de frågade om vi ville ha gratis pengar.
Man behövde bara skriva sitt namn
och när man gjorde det fick man 50 pund.
Personerna som angavs som chefer för de här företagen
hade ingen aning om dem.
Men i själva verket var företaget ett skal för att dölja den verklige ägaren,
som var en spelsida.
Allt man fick veta var att man skulle få brev
och det enda man behövde göra var att skicka tillbaka dem.
MÜNCHEN
Så en tysk bank flyttar pengar genom norra England…
…och den här avsides lilla stan åt en massa skumma företag världen över.
Vi pratar om kanske miljarder dollar undangömda i skuggorna.
Och det visade sig att den här lilla stan i norra England
var den perfekta kanalen för att få det att verka schyst.
Det var i princip en hel infrastruktur
för att genomföra en penningtvätt.
Wirecard blev värdelöst för mig
för det var en illegal verksamhet.
Så, ja. Jag började blanka företaget.
Tanken var att jag skulle göra mitt eget jobb,
och sen skulle Matts Zatarra-rapport komma ut.
Då kunde jag säga: "Jag har kollat allt.
Här är några intressanta bitar."
EFTERFORSKNING & UNDERSÖKNINGAR
KORRUPTION OCH FÖRETAGSBEDRÄGERI:
Vad jag borde ha sagt var: "Matt Earl är blankare."
De har satsat emot Wirecards aktiepris,
och har ett stort intresse i att trycka ner priset,
Så läs den med det i åtanke.
Vi belyser missförhållanden hos företag.
Självklart finns det ett vinstelement för har vi rätt,
gör vi en vinst på kapitalet vi riskerat.
När Zatarra kom ut rusade jag tillbaka till kontoret.
Jag ville berätta för alla och jag ville ha scoopet.
Så jag skrev den här snabba grejen.
Jag hade för bråttom
och jag frågade mig inte hur det skulle se ut.
Zatarra-rapporten hade en omedelbar påverkan på Wirecards aktiepris,
men det föll ännu mer efter att Dan publicerat artikeln…
AKTIER I FINTECH-ÄLSKLING RASAR EFTER KRITISK RAPPORT
…där han drog uppmärksamhet till Zatarra.
ZATARRA-RAPPORT PUBLICERAD DANS ONLINE-ARTIKEL
Efter den artikeln försvann bara en miljard euro
och det försatte oss genast i trubbel.
Det ögonblick då jag insåg att Wirecard skulle bli besvärliga,
var när de första advokatbreven damp ner.
De ställde frågor om förhållandet…
REDAKTÖR
…mellan Dan och författarna till Zatarra.
Och där fanns en anklagelse
att Dan på nåt vis samarbetade med blankare,
folk som satsade på att företagets aktier skulle sjunka.
Det är en grov anklagelse eftersom den antyder
att en av journalisterna varit inblandad i aktieprisfiffel.
Det är allvarligt.
I Tyskland har blankare dåligt rykte.
Uppfattningen är att då de satsar på att aktien ska sjunka,
försöker de aktivt förgöra företag.
Jobb går förlorade och det kan aldrig vara bra.
Zatarra-rapporten sågs inte som trovärdig.
Kritiken var: "Vad är det här för rapport?"
LÄNKAR TILL PENNINGTVÄTT
"Det finns inte tillräckligt med bevis.
Det är bara pajkastning.
…för tyska företag begår inte misstag."
Det sågs väldigt mycket som en attack på Tyskland självt, på tyska företag.
OM NI INTE AVSKEDAR @DANMCCRUM, FÖRLORAR NI ALL TROVÄRDIGHET
Vi attackerades plötsligt från alla håll.
MANIPULERAR DU ÄNNU MARKNADEN????
Vi fick juridiska hot, anonyma telefonsamtal som skymfade oss.
Det liknade ingenting vi varit med om tidigare.
Det var obevekligt.
Twitter är totalt öppet slagsmål.
DAN MCCRUM: FT:S DÖDGRÄVARE
Man har de som säger: "Du är kriminell, i fängelse med dig."
Ibland är det hot.
"Du kommer att få det du förtjänar", typ.
Ett fordon stod parkerat utanför mitt hus
och började följa efter mig.
Det var obehagligt.
Jag noterade registreringsnumren
och de ledde tillbaka till privatdetektiver
som jobbade för Wirecard.
Och så en dag säger Paul att nån har försökt tjuvlyssna
på konversationer på mitt kontor.
Jag sa: "Hur?" Han sa: "På andra sidan bron."
Han hade sett personen.
Otroligt, med en spanare.
De använde en känslig avlyssningsapparat
över Themsen in på mitt kontor.
Vad i helvete pågår?
MÜNCHEN TYSKLAND
Några veckor efter att jag öppnat den blanka positionen,
fick jag ett samtal från Wirecards advokat.
Han sa: "Du blankar Wirecard."
Jag tänkte: "Hur kom du på det?"
Han läste upp alla transaktioner för mig.
Datum, tid, antal, pris.
Han visste allt. Sen sa han: "Vi måste prata."
Han anlände med två ligister.
De såg ut precis som man föreställer sig.
På en gång knuffade de mig
och slog i väggen med full kraft.
Jag medger att jag var livrädd.
Vad är det för företag som skickar ligister till en investerares kontor?
Efter det slutade jag undersöka Wirecard.
Jag släppte det.
Och ingen annan undersökte Wirecard,
förutom Dan McCrum.
Jag hade undersökt Wirecard i 18 månader
när Zatarra kom ut.
Så jag tänkte:
"Finansinspektionen och investerare, kommer att titta på detta, säga:
'Här är mycket skit. Vi måste kolla det."'
Men ingenting hände.
AKTIEPRIS: 60 EURO
Aktiepriset steg omedelbart.
Kära aktieägare…
Dr Braun hade de anställdas förtroende men han såg aldrig avslappnad ut.
Han såg ut som en affärskonsult mitt på en fest.
…från dessa mervärden för konsumenten.
Men när dr Braun var i närheten,
var Jan Marsalek aldrig långt borta.
COO
Jan var hyper-cool.
Dr Braun var hans mentor.
Man fick känslan att Braun var stolt
över att kunna vägleda en österrikisk landsman
som kunde vara hans högra hand inom företaget.
Om jag hittar en svag punkt, men jag är…
Jan utstrålade självförtroende.
Han hade kontroll över situationer.
Det funkar inte. Inte kall nog.
Jag hade inte ens hälften av hans självförtroende.
Wirecard fungerar inte som en förvärvare.
Vi kan jobba med partner i bakgrunden.
När man frågade om han hade ett par minuter över,
sa han alltid: "För dig, alltid."
Men det sa han till nästan alla.
Marsalek är en helt annan typ.
Extremt charmerande,
väldigt lättillgänglig, en fantastisk kommunikatör.
Allt som Braun inte hade, hade Marsalek,
och det gjorde dem till ett bra team.
Jag tror att väldigt få personer visste vem Jan Marsalek egentligen var.
Han är absolut central i den här skandalen.
Det var han som såg till att omsättningen
alltid gick till som hans chef, Braun, ville.
AKTIEPRIS: 193 EURO
Den tyska börsen är rikare tack vare ett företag.
Betaltjänstföretaget Wirecard, från Aschheim nära München,
är nu i aktiemarknadens premier league.
Wirecards aktiepris förra året var 77,40 euro.
Idag står det i 189,40 euro.
Våra siffror visar på stark tillväxt.
Hur vårt företag värderas är en fråga för investerarna.
Wirecard har skakat om den tyska börsen den här veckan
och sparkat ut Commerzbank ur DAX-indexeliten.
Det handlar om att göra kakan större.
Mitt jobb är att göra kakan mycket större.
Jag har en tysk VD här från företaget Wirecard.
Och idag, Markus Braun,
avlöser ni Commerzbank, i DAX.
Ni blir ett av de stora företagen på jämförelseindex.
Vad betyder det för dig?
Positiv uppmärksamhet, tror jag.
Bra för investerare.
Men det ändrar självfallet inte vår starka operativa strategi.
Många investerare tror på tyska värderingar,
och nu hade det DAX godkännande.
Många trodde att ett DAX-företag
var strikt reglerat av tyska myndigheter.
Vem var inte exalterad över en investering i Wirecard?
Vid den här tidpunkten,
pratades det mycket om Wirecard i London.
Vi hade fått juridiska klagomål, men vi hade viftat bort dem.
Ett tag senare åt jag lunch med en av mina aktiemarknadskällor
och Wirecard kom upp.
Han sa: "Du vet väl att de kommer att betala stora pengar
om ni slutar skriva om dem."
Och jag skrattade och sa: "Var inte dum."
Han sa: "Nej. Definitivt.
De kommer att betala stora pengar om ni slutar skriva."
Och han sa: "Gå och prata med Gary."
-Gary och Tom. -Gary. Tom.
-Vad tycker du om glasögonen? -Bäst utan.
Jaså? Jag tyckte att de var coola.
BÖRSMÄKLARE
Gary är en bra, gammal kompis, väldigt aktiv mäklare.
Han hade en bra instinkt för det som hände.
Och han sa i princip:
"Vad är det du har skrivit om Wirecard? Är du säker på att det är rätt?
"För jag har en kille här som säger att det är fel.
"Han vill faktiskt prata med dig."
Och jag sa: "Nå, vem är det?"
"Det är en kille som heter Jan Marsalek."
Jag kunde ha trillat av stolen.
Gary var en av mina konfidentiella källor.
Hur visste Marsalek att vi kände varandra?
Det borde ha varit runt 2017.
En av mina goda vänner kom in i baren där jag brukar äta frukost
och hade en liten lapp med ett nummer på,
samt ett namn, Jan Marsalek.
Han sa: "Kan du ringa den här snubben? Det blir värt det."
Visste inte vad det betydde. Skumt, men det kan bli pengar.
Vi försöker.
Så jag ringde upp och han sa:
"Jag är beredd att betala stora pengar
om du presenterar mig för din goda vän, Paul Murphy."
Jag sa: "Jag ska prata med Paul."
Gary sa: "Jan Marsalek vill desperat träffa dig.
Han hoppar på ett plan för äta lunch med dig i London utan vidare."
Min första tanke var att det var en fälla.
För det är så underligt.
Så jag sa ja till lunchen.
Vi ville i princip se om Marsalek skulle erbjuda mig pengar
för att sluta skriva om Wirecard.
Det var planen.
Jag presenterades för Marsalek för första gången.
Det var tydligt att han var väldigt vass,
väldigt försiktig med det han sa.
Mitt första intryck
var av en väldigt välklädd, vältalig man, som talade klarspråk.
Det var Financial Times mot Wirecard.
De försökte få fram all sorts information om Wirecard
och Wirecard försökte samma sak.
Det var rätt pinsamt.
Han pratade länge om hur han hade direkt erfarenhet
av journalister som tog mutor för att skriva negativa artiklar.
Jag sa till honom att jag aldrig hade tagit emot en muta,
och han sa: "Jag vet det, Paul.
Jag har sett bevis på att du aldrig gjort det."
Och jag tänkte: "Du har gått igenom mitt bankkonto."
Det var tydligt.
Jag insåg, vid det laget,
att han inte plötsligt skulle erbjuda mig en stor påse kontanter vid bordet.
För många människor satt där.
Det slutade med att Jan sa: "Jag är glad att Paul lyssnade."
Paul sa: "Vi kommer att sluta här
och FT kommer inte att älta de här gamla grejerna.
Men om det kommer fram nya grejer, sätter vi dit er."
Och Jan log.
"Det kommer inte att ske för vi gör inget fel."
Just då förhandlade jag fram ett pris för min PR.
Jag bad om ett fast pris på 500 000 euro.
Han slog till på 32 500 euro i månaden,
i sex månader.
Men han sa: "Kan du hålla mig i kontakt med blankarna,
så jag vet vad som försiggår?"
Jag kände mig som en dubbelagent, men Paul visste, och Jan visste.
Jag drog igång Safkhet Capital Management i januari 2018.
Vi gjorde våra egna efterforskningar, sökte öppningar,
och det namn som dök upp konsekvent var Wirecard.
Wirecard gör till slut sin första framstöt på amerikansk mark.
Kontantlöst.
Smidigt.
I över drygt 20 år har vi utvecklats som en ledare i betaltjänster
i Nordamerika och bortom.
Det som var nytt vid den tidpunkten
var att Wirecard hade köpt Citis nordamerikanska förbetalda kort-företag.
Förbetalda kort är ett effektivt sätt att tvätta pengar internationellt,
inklusive smutsiga pengar.
Det behövs varken namn på kontot eller ett bankkonto.
Bara ett kort med Wirecard-loggan.
Mängden kriminell aktivitet som kan pågå är oroväckande.
Det här var nåt som vi verkligen ville undersöka
och se om det fanns nån relation till anklagelserna i Zatarra
som nu skulle utspela sig på amerikansk mark.
Wirecards kontor låg i Conshohocken, Pennsylvania,
vilket är två timmar från NYC.
Så vi tänkte att varför inte bara köra dit
i Christinas skrotiga lilla Volkswagen?
Vi såg Wirecard-skyltarna,
och det fanns inga vakter så vi gick bara upp för trapporna.
Det var väldigt stort.
Det räckte åt 600 människor,
men det fanns kanske 30 där.
Och sen frågade de vad vi ville,
och vi sa att vi ville prata med nån om att köpa förbetalda kort.
Han försäkrade mig att det är jättelätt, jag kunde ge korten till vem jag ville.
Inga problem.
Och sen sa han att jag kunde ha upp till 150 000 dollar på ett kort.
Det var en enorm chock.
Och när vi kollade på darknet
för att köpa förbetalda kort som återförsäljs på darknet,
är det mesta man kan få 10 000 dollar.
Hösten 2018 när jag äntligen kontaktade Dan McCrum.
HEJ DAN, HOPPAS DU MÅR BRA.
"Vi har kollat på Wirecard här i USA.
"Jag tror att vi har nåt."
Fahmi var inte den enda som kontaktade mig
efter att Wirecard DAX-noterades.
Jag bombarderades av idéer från blankare.
Vissa av dem var besatta av penningtvätt.
Andra var övertygade om att Wirecards affärer inte var äkta.
Det var bara det att ingen av dem hade bevis.
Allt var teorier, men sen…när var det?
En måndagsmorgon i oktober får jag ett lustigt mejl från Singapore.
Kriminellt beteende vid stort finansföretag.
BEDRIVIT KORRUPTA AKTIVITETER
Wirecard.
Så jag tar kontakt med Stefania Palma i Singapore.
I Singapore fanns Wirecard överallt.
Tusentals affärer, försäljare och hotell
använde Wirecards kortmaskiner.
Dan blev medveten om en potentiell visselblåsare
som hade en massa information
och som ville prata med oss så snart som möjligt.
Det första mötet skedde vid Changi flygplats.
Jag visste väldigt lite om den jag skulle träffa.
Jag var definitivt väldigt försiktig.
Jag fick veta att hans riktiga namn är Pav.
Han hade varit juridisk chef för Asien, på Wirecard.
Han hade nyligen lämnat företaget
och var full av frustration och ilska,
när det gällde det han hade bevittnat.
Det var en extremt intensiv konversation som pågick i timmar.
Jag insåg att han satt på en överväldigande mängd information.
Jag ringde omedelbart upp Dan och sa:
"Det här kan bli enormt för oss.
Jag hoppas att allt stämmer,
för om det gör det, så sitter vi på guld."
Okej. Helvete.
Det här låter som riktiga grejer. Jag måste till Singapore.
Vi träffades ute i det fria under Wirecards gamla byggnad.
Vi var extremt paranoida över Wirecards hackningsförmåga.
Vi litade på att fontänen dränkte allt ljud.
Han började i princip rita diagram över hur Wirecard fungerar
och vilka personerna är.
Sen förklarade han hur han började jobba för dem.
Han kontaktades av en kvinna på ekonomiavdelningen,
som berättar den här otroliga historien.
Hon hade kallats in i ett rum på Wirecards kontor
med resten av ekonomiavdelningen.
Hennes chef är en indonesisk kille vid namn Edo Kurniawan.
EKONOMICHEF
Han är ung för positionen, bara 33.
Om man tittar på hans cv så finns det inget där.
Ändå är han chef för den asiatiska ekonomiavdelningen
vilket för övrigt är
en väldigt betydande del av Wirecards företag.
Så kvinnan går in på mötet,
och plötsligt så börjar Edo rita på en whiteboardtavla.
Han förklarar hur de ska fiffla med bokföringen.
Nästan som i scenen där de säger:
"Här är banken och ni ska gå in
och skåpbilen väntar utanför."
Som ett bankrån.
Så hon berättar för Pav, advokaten i Singapore.
På en gång säger Pav: "Okej. Bäst vi undersöker detta."
Inom några veckor
pågår en fullständig intern utredning.
PROJEKT TIGER SAMMANFATTNING
Ingen av Wirecards höjdare känner till det.
Och de börjar hitta en massa skumma transaktioner.
FÖRFALSKNING AV KONTON/ DOKUMENTFÖRFALSKNING
Pav skrev en presentation för nyckelpersonerna i Tyskland.
FUSK KRIMINELLT FÖRTROENDEBROTT
"Se vad vi hittat".
KORRUPTION PENNINGTVÄTT
Det kommer meddelande tillbaka från München:
"Bra jobbat. Vi tar över nu.
"Vi sätter Jan Marsalek på det."
Det blir snart tydligt att inget kommer att ske.
Och så får Pav sluta,
men han tar kopior på Edos inkorg
och ger dem till oss.
Sjuttio gigs med data.
När jag kom tillbaka från Singapore visste vi att vi måste tänka på säkerhet.
Vi var väldigt medvetna om att Wirecard spionerade på oss.
Dans agerande måste ske i all hemlighet.
Vårt agerande baserades på antagandet att allt på FT:s nätverk
riskerade att äventyras.
Vi gav Dan en "air-gapped" laptop,
utan modem så att den inte kan hackas.
Högen med dokument från Pav hamnade på en supersäker laptop.
Varje morgon hämtade jag nyckeln till kassaskåpet.
Den var så här lång, vilket ger en uppfattning om hur stort skåpet är.
Som en jättekyl.
Ta ut laptopen och dokumenten jag jobbar på,
sen ner i min egen lilla bunker.
Ett litet rum mitt i FT-byggnaden…
…där jag börjar gå igenom materialet.
Sex veckor, varje dag, laptopen ur skåpet,
gå igenom alla mejlen, skriva ut dem, försöka förstå vad som pågår.
Okej. Dags att sluta. Stäng ner. Tillbaka i skåpet.
Börja om igen nästa dag.
Jag följde spår genom mejlen.
Satte nyckelordssökningar i Outlook, som "Indien", "Marsalek."
Jag hade grunnat på företaget i åratal
och plötsligt
kändes det som jag var inne.
Jag försökte också förstå Jan Marsalek.
Aldrig träffat honom.
Aldrig pratat med honom, men visste att han var fienden.
Jag försökte hitta nåt som kunde knyta honom…
FALSKA FAKTUROR
…till det i Singapore.
Jag kunde se att han alltid fanns i utkanten.
Han var inblandad, men jag kunde inte riktigt bevisa det.
Men det vi kunde göra var att dra det till Edo Kurniawan,
killen på ekonomiavdelningen.
Men om Wirecard hade avskedat Edo, då hade vi ingen story.
Hej. Är det Edo? Edo Kurniawan?
Okej. Ursäkta, kollar bara att du ännu är chef för ekonomiavdelningen?
Ja.
Utmärkt. Ja. Jag heter Dan McCrum.
Jag ringer från Financial Times.
Jag förstår att du blivit utredd för att antedatera och förfalska dokument?
Det vet jag inget om.
Jag sitter faktiskt i ett möte just nu.
Jag avslutar gruppens revision.
Du kan kanske mejla mig?
Tack, Edo.
Hej då.
Edo var där och han jobbade på revisionen.
Säkert en mörkläggning.
WIRECARD: PÅ INSIDAN AV EN REVISIONSSKANDAL
MISSTÄNKTA TRANSAKTIONER
Den går online.
ÖVERTYGA MYNDIGHETER
Inom bara några sekunder kraschar Wirecards aktier.
Under loppet av tre dagar,
slog vi åtta miljarder euro av företagets värde.
AKTIEPRIS: 100 DOLLAR
Storyn fungerar.
Det var först då
som jag kände att det kunde bli riktigt jobbigt.
Jag hörde bara om Financial Times reportage från andra.
NY ATTACK PÅ WIRECARD
Den typiska partiskheten.
De sa: "Det är en utländsk konspiration mot ett tyskt företag.
"Ett tyskt företag är offer och måste skyddas."
Wirecard hade anlitat en känd advokat i Bayern.
Advokaten sa till allmänna åklagaren, Baumler-Hosl,
att Wirecard är under attack från blankare
och att deras existens stod på spel.
Hildegard Baumler-Hosl kontaktade finansinspektionen.
De sa då: "Vi måste skydda Wirecard."
Och de förbjöd blankning av Wirecards aktier.
De väckte till och med åtal mot Dan McCrum och Stefania Palma.
Jag var chockad och ringde omedelbart Dan och sa:
"Vad i helvete är det som pågår?"
BaFin, den tyska finansinspektionen säger…
MISSTÄNKT MARKNADSFIFFEL
"Vi ska utreda marknadsfiffel."
Vad betyder det?
De hade inte kontaktat oss, vi visste inte vad de hade för bevis.
Så vad har man hittat på för att säga att jag är en skurk?
För jag förstår bara inte vad som händer här.
Jag tror inte att jag först verkligen kunde tro
att efter allt vårt arbete så skulle vi bli måltavlan.
När finansinspektionen för en av Europas mäktigaste finansiella marknader
skickar ett väldigt tydligt tecken att de kommer efter en,
så kan man antingen låta det påverka en
eller så kanaliserar man den ilskan och frustrationen
in i utredningen.
Man ger storyn absolut allt man har.
Och jag tror att ni vet vad vi valde.
Jag är tillbaka i bunkern, och fortsätter att jobba.
Jag hade kollat igenom Wirecards kunder,
och jag började inse att hundratals miljoner euro
från Wirecards affärer kom från dessa tre partner.
ASIEN
Al Alam, Senjo och PayEasy.
Vid den här tidpunkten bidrog dessa tre partnerföretag
till ungefär hälften av Wirecards globala försäljning.
En av dessa partner låg i Filippinerna.
Ett företag vid namn PayEasy.
FILIPPINERNA
På pappret var PayEasy ett väldigt viktigt företag för Wirecard.
Vi sa till Stefania: "Vi måste ta reda på vad som försiggår."
Jag besökte ett kontor som var helt täckt med loggor för både PayEasy
och ett bussföretag, Fröhlich Tours.
Chaufförerna kom in och ut.
Det var tydligt att den dagliga verksamheten
bara var bussföretaget.
Det verkar misstänkt.
Jag körde tre timmar norr om Manila
till en region som är berömd för sina risfält,
på jakt efter ett företag vid namn ConePay, ännu en partner till Wirecard.
Och äntligen hittade vi adressen.
Nåns hus.
En medelålders man öppnade dörren,
och det första jag ser är ett bord med en brun dvärgspets…
EJ HUNDEN IFRÅGA
…och en liten vit hund.
EJ HUNDEN IFRÅGA
Det var ett par medelålders filippinska män
som trimmade dessa hundar.
Är detta huvudkontoret för ett betaltjänstföretag?
Det var uppenbart att vi befann oss mitt i ett familjehem,
vilket är när nån minns:
"Vänta. Det här kom på posten"
och de räcker mig ett kuvert.
Jag tar ut pappret och ser direkt Wirecard Bank-brevhuvudet,
ConePay,
och den adress vi befann oss på.
Jag stelnade till och minns att jag skakade
för jag visste att vi hade löst hela grejen.
Jag hade tillbringat år med att lösa pusslet.
Vad är grejen med Wirecard?
Håller de på med penningtvätt?
Brer de på vinsterna?
Och plötsligt:
"Herrejävlar.
"Hela grejen är fejk. Inget av det är på riktigt."
Det är bara en otrolig bluff.
REDOVISNINGSSKANDAL
VILSELEDDE MARKNADEN
De kom på den här deepfejken…
WIRECARDS PROBLEMPARTNER
…när de använde dessa tre affärspartner
för att uppfinna en massa affärer.
Utifrån såg det ut som ett riktigt företag.
Tusentals personer trodde att de jobbade
för ett legitimt företag.
Det var kejsarens nya kläder.
WIRECARD-DOKUMENT PEKAR PÅ BEROENDE AV TRE PARTNER
FT har kommit ut med en färsk rapport,
och de pratar om hur hälften av era globala intäkter
och nästan hela er rapporterade vinst
kommer från tre dunkla partnerföretag
de senaste åren.
Vi blir inte distraherade av detta oljud.
Den finansiella deckaren rullar på med det senaste slagsmålet
mellan Wirecard och Financial Times.
Dan McCrum var en djävul för oss.
Han fortsatte att ta fram saker som fick aktiepriset att falla.
I februari kom nya artiklar och anklagelser
och priset föll igen.
I slutet av mars publicerades nya anklagelser
och aktiepriset kollapsade på nytt.
EN MILJARDÄR PÅ DEFENSIVEN
Högsta ledningen på Wirecard sa väldigt snabbt
att rapporten var helt grundlös.
Det finns ett påstående att FT
medvetet orsakade fallet i Wirecards aktiepris
så att spekulanter kunde casha in.
Vi trodde att McCrum gjorde ett snabbt klipp.
De var onda och vi var goda.
Ljudet rullar.
Okej. Då börjar vi.
Hur hanterar du personligen skandaler, förvirring, kaos?
Har du övervägt att sluta?
Jag har aldrig övervägt det.
Kan du utesluta att mer smutsig byk uppdagas
och sätter press på aktiepriset?
Vi avvisar bestämt dessa allvarliga anklagelser.
Vi tror att anklagelserna huvudsakligen är marknadsspekulationer.
Vid det laget hade FT publicerat en rad verkligt skadliga anklagelser
men Wirecards aktiepris hade bara fortsatt att öka.
Folk älskade företaget.
På Frankfurtbörsen har Wirecard tillkännagivit sina årliga resultat,
en vinstökning på 35 %,
en ökning med 350 miljoner euro,
och säger att de kommer fortsätta växa i år.
Efter ett starkt drag från betaltjänstjätten Wirecard
hoppar aktierna över 6 %
efter att de tog hem en miljard dollar-investering
från Japans SoftBank-grupp.
SoftBank investerar en miljard dollar i tyska FinTech-företaget Wirecard.
När nyheter om SoftBanks investering kom ut, var vi förstummade.
I utbyte mot en 6 % insats,
vill SoftBank hjälpa företaget expandera till Japan och Sydkorea.
Vi kunde inte tro det.
Vi hade lagt fram vad vi tyckte var tydliga bevis
för att detta var bedrägeri, på bordet.
Men SoftBank var på väg att ge dem 900 miljoner euro.
JAPANS SOFTBANK INVESTERAR 900 MILJONER I WIRECARD
Jag började diskutera med Dan
hur vi skulle presentera bevis som var överväldigande.
Detta är ett kriminellt företag.
Wirecard var tvungna att göra nåt för att stoppa oss.
Nästa dag kom ett brev från Wirecard som sa:
"Vi har en bandinspelning av en kille som heter Nick Gold,
och han vet att FT-storyn kommer,
och det är tydligt att ni är i maskopi och är korrupta."
Vi har ålagts att informera er
att vår klient har bevis
Min första tanke var: "Det är en fälla."
som vi gett till myndigheterna"
"Det är bara Marsaleks fula trick."
Det finns ett tyskt företag som heter Wirecard.
Det är en betalningsförmedlare.
Det har blankats av den finansiella mobben.
Och skribenterna från FT
kommer med anklagelser om företagets ledning.
Jag kände inte till Nick Gold.
FRANKRIKE
BLANKARE & INVESTERARE
Jag heter Nick Gold.
Ta den! Så där!
Jag är investerare.
En dålig en, men en investerare.
Jag träffade Nick Gold av en slump.
Gary Kilbey hade ordnat drinkar för att fira sin 60-årsdag,
och Nick Gold var där.
Jag minns Paul Murphy. Vi blev fulla ihop.
Behövde jag en journalist och hade nåt att berätta, var han en.
Drick så mycket du klarar av, här!
Månader senare ringde jag och frågade om vi kunde ses.
Han sa: "Kan inte på två veckor, har fullt upp med Wirecard."
När han sa det, blev det lätt som en plätt.
Han kommer ut med nåt, knappast positivt,
så det här är gratispengar.
Jag måste blanka företaget.
Vilket jag gjorde med hundratals miljoner.
Jag har nu tagit en enormt kort position i Wirecard,
vilket Wirecard förmodligen vet.
Nu vet de att Nick Gold är en stor blankare.
Jag är på en strand i Cannes,
dansar på borden som den galning jag är,
och har kul.
Nån kommer fram till mig som jag inte sett på flera år.
Har känt honom jämt, han jobbade åt mig.
Han har nu Kuwaits investeringsfond som partner
och har miljarder pund,
och de vill investera i aktiemarknaden.
Kan jag hjälpa till?
Dagar senare flyger jag till London för att träffa Kuwaits investeringsfond.
En magnifik shejk kom in
och hans talesperson kom in med min fotbollskille,
och de satte sig ner.
Trodde jag kunde prata öppet.
Jag säger att man kan tjäna miljoner genom att blanka Wirecard.
Det håller på att kollapsa
för Financial Times skriver en artikel,
och företaget är bedrägligt,
och att vi skulle bygga skepp ihop.
Man kunde inte bli mer shejk. Han stank rikedom.
Rena pengar. Man visste att det var en äkta shejk.
Men jag hade fel.
Shejken gick och killarna stannade för att förhandla åt shejken,
och jag var kvar med dem.
-Hej. Nick Gold. -Hej, Nick.
Vilken sorts affärer hade du i åtanke?
De vill investera 50 miljoner euro.
Okej.
Det var en blankare, Nick Gold,
som träffade en investerare som spelade in honom i hemlighet.
Det är så bra som det kan bli när… Vi vet att artikeln kommer.
Okej.
Och det blir nog idag.
Vi vet nu att investeraren var en privatdetektiv…
…som anlitats av nån i samröre med Wirecard.
Hur vet du att artikeln ska publiceras?
Hörde det från Financial Times.
Han har gett mig lov att berätta
och vad han tycker om företaget.
Okej. Källan är från Financial Times?
-Chefen för undersökande journalistik. -Okej.
Intressant.
Så det Wirecard gjorde var… shejken var inte äkta.
Min vän, de betalade honom fyra miljoner,
han fick mina fyra miljoner.
ERHÅLLNA BEVIS
Sen fick jag ett mess från Paul Murphy:
"Vad fan har du gjort?"
Det var en total fälla.
Jag var absolut, totalt rasande
för Wirecard hade hittat ett sätt att presentera bevis
som tycktes visa att jag personligen var i maskopi
med en kille som tjänade pengar på blankningar.
ATTACK PÅ DET UPPSEENDEVÄCKANDE
Inom några timmar, låg allt i händerna på den tyska pressen,
som skrev artiklar med:
"Klara bevis på att FT är korrupta."
Jag var rätt förbannad, faktiskt. Rätt förbannad.
Jag visste att vi blivit lurade,
men jag visste att jag måste skydda FT:s rykte.
Jag tänkte: "Paul, du är en genialisk reporter,
men du har gjort nåt riktigt korkat.
Du måste tillbringa tid i utvisningsbåset."
Och det innebar en rigorös extern juridisk utredning
för att visa världen att detta inte var sant.
Det var första gången som jag kände mig sårbar.
Vi hade blivit avstängda.
Så vi var tvungna att vänta ut den här utredningen.
Men sen blir det underligare.
MÜNCHEN TYSKLAND
Jörg Schmitt, från Süddeutsche Zeitung.
Jag är chefredaktör för undersökande journalistik.
Jag satt vid mitt skrivbord när jag fick ett samtal från ett okänt nummer.
I andra änden var en ung kvinna.
Hon sa: "Är du intresserad av Wirecard?
Känner du till Prinzregentenstrasse 61?
Det är Jan Marsaleks hemliga kontor."
Inte ens Marsaleks närmaste kollegor visste
att det fanns ett andra kontor på Prinzregentenstrasse.
Han brukade träffa en en väldigt ryktbar grupp människor,
göra affärer och ställa till med vilda partyn.
Det är Marsaleks killgäng.
Vi hittar alltid Martin W,
som hade varit med i den österrikiska underrättelsetjänsten.
El-Obeidi, en före detta libysk underrättelseofficer.
Stani, en ryss som antogs vara i München för att besöka sin sjuka mor,
men vi tror att han nog var en FSB-man, en rysk underrättelseofficer.
Så plötsligt hade vi tre underrättelseofficerare
omkring Prinzregentenstrasse.
Och grejen är att Prinzregentenstrasse inte är var som helst i München.
Det är precis mitt emot det ryska konsulatet.
En relation till underrättelsetjänsten är klar.
Det gjorde mig begeistrad.
Varför är Marsalek så intressant för underrättelsetjänster?
Wirecard är ett företag
som hanterar miljarder med transaktioner varje år.
Dessa betalningar är en guldgruva för underrättelsetjänster
eftersom de visar vem som har nåt att förlora
för att deras kreditkortsinformation kan visa användning av porr,
bordeller eller andra saker.
Att ha en källa som Marsalek
som alltid är på resande fot världen över,
är fördelaktigt.
WIEN ÖSTERRIKE
När det blev känt att Paul blivit avstängd,
tog Paul mig åt sidan och sa i princip:
"Både Braun och Marsalek är österrikare.
"Fråga runt. Se vad ni kan hitta i Wien."
Nån rekommenderade en politiker
som tittade på en massa olika korruptionsgrejer i Österrike.
Stephanie Krisper.
Wien är tyvärr en inbjudande terräng för underrättelseofficerare…
…av tvivelaktig karaktär, spioner, ekonomiska spioner.
Vi träffades på en båt i Donaukanalen.
Jag sa bara: "Känner du till Jan Marsalek?"
Hon lutade sig tillbaka och funderade.
Hon kände nån som kände Jan,
men hon måste vara försiktig
eftersom hon var orolig över vem Jan var involverad med.
Så vi bestämde träff med honom på Café Pruckel.
Stephanie kom in och presenterade mig för sin vän.
Det som följde var nog de märkligaste 20 minuterna
under mina 14 år som journalist.
Jag heter Killian Kleinschmidt. Jag är tysk medborgare.
Jag har jobbat med FN i migrations- och flyktingfrågor.
Det är nåt jag kan.
Att hantera stora mängder människor i rörelse.
År 2016 förbereder sig Österrike inför valen.
Jag fick ett mejl där jag tillfrågades om jag ville jobba på ett projekt
med Jan Marsalek.
Jag visste inte vem det var.
Jag kände inte till Wirecard.
Några dagar senare träffades vi på den kända restaurangen,
Kafer i München.
Oerhört vältalig, leende,
österrikisk viktigpetter och charmör.
Han poängterade att han var intresserad av att göra ett projekt i Libyen.
LIBYEN GRÄNSEN MOT NIGER
På väg över Sahara, sökande ett bättre liv,
är dessa migranter på väg till Europa.
Det är här som deras långa resa börjar,
flera dagars resa från den libyska gränsen.
Han underströk sin kunskap om Libyen där han sa att han varit flera gånger,
men att hans riktiga intresse låg i att bidra
till Libyens stabilisering.
Han framställde sig som en välgörare.
Så vi kom överens om att han skulle bidra med 200 000 euro till mitt team,
som jobbade med flyktingläger i Libyen.
Det var fantastiskt.
Relationen med Marsalek sköttes av två personer.
Wolfgang Gattringer, som brukade jobba i det österrikiska inrikesministeriet,
och brigadgeneral Gustenau från det österrikiska försvarsministeriet.
Sen dök överste Andrey Chuprygin upp,
den före detta underrättelseofficeren från Ryssland.
Han presenterades inte bara som mannen som jobbar med Jan,
men också den som samordnar ryska intressen
i Mellanöstern och Nordafrika.
Jag borde nu anat ugglor i mossen.
I mitten av februari träffade vi Marsalek på Prinzregentenstrasse
mittemot det ryska generalkonsulatet i München.
Det är ett tomt ställe. En gammal byggnad.
Fina konstverk.
Där är Marsalek som pratar med Gattringer och Gustenau och han säger:
"Jag vill träna och utrusta en gränsvaktstyrka
på 15, kanske 20 000 män i Libyen."
För att förhindra att människor i nöd tar sig över gränsen.
Det här är väldigt illa.
Gränssäkerhet i Libyen var ett ämne som
inte var det minsta normalt för en COO på ett företag som Wirecard.
Allteftersom frågade jag mig själv: "Vad vill han göra i Libyen?
Och varför tycks han få stöd
från den österrikiska regeringen
för ett projekt som inte har humanitära mål?"
Då klickade det för mig.
Migration är det tema som man vinner eller förlorar val på i Europa.
Om man ignorerar negativa trender…
…eller låter bli att kontrollera immigration,
går saker utför väldigt fort.
Jan Marsalek agerade som en mellanhand
för ryssarna och högervridna populistpartier.
Det är logiskt att om Ryssland vill destabilisera Europa,
så kommer de att skapa oro över förmodade flyktingströmmar,
för att dra igång en skildring som får debatten att ta fart igen.
Marsalek har väldigt goda kontakter i Ryssland.
Det är därför möjligt att Marsalek kan ha försökt
arrangera nåt för ryssarna.
Mina tankar bara rusade.
Det var helt galet.
En COO för ett tyskt företag ska inte
uppmuntra söndrande högerpartier
för att utnyttja migrationsproblem eller rekrytera en milis.
Det skulle ha varit en galen idé,
om det inte vore för att det verkade sant.
Sam börjar hitta dessa helt sinnessjuka ryska kopplingar.
Vi måste vara paranoida på samma nivå som statssäkerheten.
Vi gör ingenting digitalt.
Allt måste vara handskrivet och inget prat i telefon.
Paul hörde om 28 privatdetektiver
som gick omkring i London och förföljde folk.
Jag satte ljuset på privatdetektivernas spionoperation.
Det ledde oss till upptäckten att personen som finansierade operationen
var tidigare chefen för underrättelse- tjänsten i libyska övergångsregeringen.
Rami el-Obeidi.
Vi visste att Marsalek hade intressen i Libyen vid det här laget.
Vem hör orden "libysk spionchef" och tänker:
"Ja. Okej. Det är helt okej"?
Så när jag lämnar huset letar jag efter kameror,
jag lämnar jobbet vid olika tider, tar olika tåg.
På tunnelbanan,
väntade jag till just innan dörrarna stängdes vid mitt stopp.
Då hoppade jag ut och liksom:
"Klev nån annan ut samtidigt?"
Det var nu jag började bli orolig för min familj.
Det här är Freddy McCrum, tre dagar gammal.
Det är man orolig för.
Man gör allt för att skydda sina barn.
Och tanken att man skulle utsätta dem för fara för nån story…
Jag menar, vem vill göra det?
Det är brottsligt att avlyssna journalister.
Att hacka deras mejlkonton.
Det värsta var att den här sortens skrämseltaktik var framgångsrik.
Financial Times hade dragit igång en intern utredning på Dan McCrum,
och Wirecard utnyttjade den här tiden till fullo
och marknadspriset fortsatte att stiga.
De fick till och med förbundskanslern att göra reklam för företaget i Kina.
Allt detta skedde under de månader som Financial Times
inte skrev nåt kritiskt om Wirecard.
Jag gick igenom en ryslig period. Jag ville hämnas på dem.
Jag var rasande.
Så snart som utredningen var över, när vi frikändes,
kallade jag in Paul och Dan.
Jag sa: "I nästa reportage vill jag se blod."
Vi måste komma på ett sätt att absolut klargöra för alla
att Wirecard var fejk.
Vi var arga och vi höll inte tillbaka.
Det var hela rubbet.
Wirecard var fejk, affärsverksamheten inte äkta,
och Markus Braun ljuger för er.
Här är dokumenten som bevisar det.
WIRECARDS DOTTERBOLAG ANSATTA AV ÅTERKOMMANDE KONTROVERS
ALDRIG HÖRT TALAS OM ALAM
AL ALAMS KUNDER KÄNNER EJ TILL AL ALAM
Så här utför de fejkandet.
Här är partner som inte existerar. Här kunder som inte existerar.
Här är allt ni behöver för att slå på blåljusen,
åka ner till huvudkontoret och arrestera alla.
Financial Times antyder
att ni har skickat miljarder euro i betalningar
till 34 namn genom ett partnerföretag i Dubai, Al Alam Solutions.
Enligt FT,
har över hälften av kunderna inte hört talas om Al Alam.
Låt mig göra ett klart uttalande.
Den här informationen är inte autentisk,
som den presenterades av FT.
Vi kan avvisa dessa anklagelser helt och hållet.
WIRECARDS AKTIEPRIS SJUNKER 13 % EFTER REDOVISNINGSRAPPORT
Dan McCrums reportage för Financial Times,
gjorde oss självfallet obekväma.
Men jag hade inte insyn i några transaktioner
i Mellanöstern eller Filippinerna.
Det kändes orimligt att de inte existerade.
Det var smärtsamt för det här var nåt vi trodde på.
Vi trodde att vi hade gjort ett hål i Wirecard
som skulle sluka hela företaget, men det rasade inte ihop.
Men de senaste bevisen från FT var svåra att ignorera.
Wirecard har kategoriskt avvisat anklagelser om oegentligheter.
Men den 21 oktober
tillsatte Wirecard KPMG för att utföra en särskild revision,
enbart för att bekräfta att de inte har deltagit i otillbörlig bokföring.
Dr Markus Braun, du har beslutat att utföra en extern revision
till följd av FT:s anklagelser.
Frågan är, varför först nu?
Vi reagerade väldigt fort.
Artikeln publicerades för bara över en vecka sen.
Först ville Braun inte ha utredningen.
Vi avvisar anklagelserna till 100 %.
Folk på Wirecard måste ha vetat att detta skulle bli problematiskt.
När ska revisorerna presentera rapporten?
Jag vill inte säga för mycket, men förmodligen inom några månader.
Vi tror att vi får resultaten snabbt.
Helvete. Storyn fungerar.
Äntligen har vi haft effekt. De har inte kunnat vifta bort det.
Investerarna har satt press på dem
vilket tvingat dem att anlita KPMG.
Det kändes som att insatserna var höga.
MÜNCHEN TYSKLAND
Jag heter Joachim Giehl.
Jag är Markus Brauns granne.
Jag har alltid fått intrycket
att det här var en man under enorm press.
Han hälsade aldrig på sina grannar.
Han satte sig bara i bilen.
Inget hej, ingenting.
En kväll, runt kl. 20.30,
parkerade jag min bil i garaget.
Det var mörkt och jag såg Markus Braun vid ingången till vårt hus.
Jag såg honom i lampskenet och han såg extremt spänd ut.
Han var omgiven av några män som jag inte kände igen.
De verkade malplacerade.
De såg inte ut som affärsfolk.
De såg ut som folk som jobbar som livvakter,
en grupp ligister, eller liknande.
De såg inte ut som att de var där för att skydda honom.
Snarare tänkte jag att de var där
för att göra ett jobb.
Markus Braun och Marsaleks förhållande försämrades definitivt.
I december 2019,
hade vi en julfest för vårt team,
och Jan Marsalek anlände lite oväntat.
Och sen sa han leende:
"Martin, om du stal 100 000 från företaget
skulle jag inte ha respekt för dig.
Om du ska stjäla från företaget ska du stjäla miljoner,
hundratals miljoner."
Medan detta pågick
fick Braun en fantastisk idé.
Sin största hittills.
Planen var att ta över Deutsche Bank. Tysklands största bank.
Det kallades "Projekt Panter", en plan för ett fientligt uppköp.
En stor konsultfirma satte ihop ett dokument
som visade på rimligheten i
att slå ihop en gammal bank med nytt tech.
"Wirebank" eller vad den nu skulle kallats.
Tanken var
att om man slog ihop dessa två företag,
med Deutsche Banks balansräkning så mycket större än Wirecards,
så kanske bedrägeriet på Wirecard skulle sopas under mattan.
I en bank som Deutsche Bank
kan man gömma en massa dåliga siffror.
Det är faktiskt genialt.
Istället för att ha en flyktbil
blir den bara ett med banken.
Hade de gjort det, skulle Markus Braun varit den geniale finansmannen
som nu var chef för en av världens största finansiella institutioner.
Det var i princip Brauns sista tärningskast.
Wirecards existerande revisorer, EY,
vidtog extra åtgärder för att kolla de 1,9 miljarderna,
som Wirecard påstod faktiskt existerade.
Wirecard sa i princip
att de 1,9 miljarder euro satt i två filippinska banker.
Nu ville revisorerna ha riktiga bevis
att Wirecard hade tillgång till pengarna de hävdade att de hade,
vilket de självfallet inte kunde göra eftersom pengarna inte fanns.
Så alla ville veta om EY skulle nå fram till sanningen.
AKTIEPRIS: 104,50 EURO
18 JUNI 2020
RESULTATDAGEN
Den natten kunde jag inte sova…
…för jag ville vara förberedd.
Vad jag än kunde få tag på, när det gällde Wirecards aktier,
köpte jag, eftersom jag kände på mig att det var idag det skulle ske.
Vi fick närmare 100 miljoner när Wirecard låg i toppen
tills jag fick slut på aktier.
Den morgonen var jag uppe kl. 06.00 och väntade på att nåt skulle ske.
Ett tillkännagivande dyker upp.
Revisorer kan inte längre lokalisera 1,9 miljarder euro
som sägs finnas i depositionskonton i Asien.
De två bankerna i Filippinerna
där de 1,9 miljarderna skulle finnas
sa att de inte hade några affärsförbindelser
med betaltjänstföretaget.
Dokumenten var falska.
Så fort jag såg det visste jag att spelet var över.
104,50 EURO
Aktiepriset kraschar. Blankarna kan se det.
De börjar sälja varenda Wirecard-aktie de kan få tag på
och tjänar en förmögenhet.
Hur missar man ett par miljarder dollar?
Aktien rasade med 70 %.
Jävla helvete. Vi gjorde det!
Jag menar, vi gjorde det faktiskt.
Vi satte äntligen dit de jävlarna.
AKTIEPRIS: 1,28 EURO
När man tjänar pengarna är det underbart.
Det är kul för investerarna och en enorm vinst.
Vår tillfredsställelse, spänningen ligger i jakten,
men Wirecard var vår största vinnare
och jag misstänker att den förblir det ett långt tag framöver.
UTTALANDE FRÅN STYRELSEN
Mina damer och herrar, på Wirecards styrelses vägnar
skulle jag vilja ge följande förklaring.
Presskonferensen som följde var som Mupparna.
Braun läser från telepromptern.
Dödsdomen hade redan delats ut,
och han får det fortfarande att se ut som att han kommer att meddela
en fantastisk kvartalsrapport nästa månad.
Just nu kan det inte uteslutas att Wirecard
har blivit målsägande
i ett bedrägerifall av avsevärda proportioner.
WIRECARD KÄMPAR FÖR ÖVERLEVNAD STORT BEDRÄGERI
Inom en vecka står Wirecard under förvaltning.
Konkurs.
Wirecards före detta VD har anhållits misstänkt för förfalskad bokföring.
Och Markus Braun har anhållits.
Men Jan Marsalek bara försvinner.
Var är COO:n för den bankrutta betaltjänsten
Wirecard, österrikaren, Jan Marsalek?
Wirecards före detta COO, Jan Marsalek,
kan ha återvänt till Filippinerna.
Han anlände 23 juni.
Det var för två dagar sen
och igår morse gav han sig av till Kina.
En agent har alltid en flyktväg.
Vi visste att Marsalek var på kontoret till och med fredagseftermiddagen.
Han hade tydligen sagt
att han måste till Filippinerna för att reda ut allt.
Han åt middag med Martin W. den kvällen.
Martin W. som han kände från Prinzregentenstrasse
och som varit med i Österrikes underrättelsetjänst
tillsammans med en österrikisk högerpolitiker,
bokade Marsalek ett flyg.
Han betalade nästan 8 000 euro kontant…
Och där försvann alla spår.
Han åkte inte till Filippinerna.
Det stämmer inte.
Han kunde inte ha kommit in i landet på grund av karantänbestämmelserna.
Det finns databaser där man kan kontrollera flygdata.
Sen 2015 har han flugit minst 60 gånger till Ryssland.
Och det gick ett flyg
från en liten flygplats nära Wien, till Minsk.
Det är inte långt till Moskva.
Gränsen till Ryssland är inte bevakad och det är där spåret försvinner.
Efter det finns bara rykten.
Vi vet inte säkert om Marsalek
var en informatör åt underrättelsetjänsten, eller inte.
Jan Marsalek hade mycket goda kontakter i underrättelsetjänstens parallellvärld,
och därför tror jag inte att han blir lätt att hitta.
Vi vet att han är online ibland, via ett gammalt Telegramkonto.
Jag kan kolla igen.
Han är online med några månaders mellanrum.
Senaste gången var 27 maj, 2021.
Förbundsdagen har startat en politisk utredning om Wirecard,
en av den tyska republikens största skandaler.
En ekonomisk katastrof för de som investerat pengar i Wirecard.
Det var det första DAX-noterade företaget nånsin att gå under.
NÄR WIRECARD GICK UNDER ÖVERSKRED INVESTERARFÖRLUSTERNA 20 MILJARDER
Jag tror att Wirecards inre cirkel som visste vad som pågick
var väldigt liten.
Definitivt Marsalek.
Den fascinerande frågan är vad Braun visste?
Han var inte känslomässig, men väldigt spänd.
Och sen gav han ett kort öppningsuttalande:
"Jag kan bara säga att vi alla blev lurade.
Jag är ett offer."
Och sen sa hans advokat att han inte svarar på fler frågor.
Han satt bara där i tre timmar utan att svara.
När jag återupplever allt nu,
känner jag mig naiv som inte såg vissa saker.
Jag tror, personligen,
att det finns en möjlighet att han inte visste vad Marsalek höll på med,
men jag tycker att det var hans ansvar att veta.
Hittills har vi bara sett toppen av isberget.
Om inte Marsalek dyker upp nånstans och bryter tystnaden,
bara då får vi hela historien.
Jag vill gärna prata med Jan.
Jag försökt ta mig in i hans huvud i flera år.
Vem var det som iscensatte svindeln inifrån?
Vad pratade han och Markus Braun om?
Var det en lättnad när allt kollapsade?
Rätt intressant, eller hur?
I NOVEMBER 2020, TILLDELADES DAN MCCRUM
TYSKLANDS HÖGSTA PRIS FÖR UNDERSÖKANDE JOURNALISTIK
I MARS 2022 ÅTALADES BRAUN FÖR BEDRÄGERI
FÖRTROENDEBROTT OCH BOKFÖRINGSFIFFEL
PÅ GRUND AV RÄTTSLIGA ÅTGÄRDER KUNDE HAN INTE SVARA.
JAN MARSALEK ÄR FORTFARANDE PÅ RYMMEN
BASERAD PÅ "FINANSMÄN: HET STARTUP OCH MILJARDSVINDEL,
EN SANNINGSKAMP" AV DAN MCCRUM
Undertexter: Sara Ritzén Awunor