Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BAKEROVÁ
Do prdele!
Skateboarding mi pomohl ve všem,
co pro mě bylo v životě obtížné.
Lidi mi říkají: „Ty jsi Lacey Bakerová?“ A já: „Jo.“
Je to šílený.
Nemůžu se ani dívat na záběry, kde mi bylo tak 13 až 18.
Lacey Bakerová byla osoba,
kterou stvořil svět okolo mě.
Bylo nutné se tou osobou stát,
závisely na tom všechny mé sny.
Jak by to někdo mohl nechtít?
DOKUMENT NETFLIX
Již dlouho ovládá ženský skateboarding.
To, co dělá Bakerová, neumí jen tak někdo.
První zlatá medaile Lacey Bakerové.
Sedm medailí z X Games.
Výhra na mistrovství světa Super Crown v roce 2016 a 2017.
Legenda v ženském skateboardingu.
Myslíš, že dokážeš sjet odsud
a udělat dva kickflipy, než dojedeš tamhle?
Ježíši. Tak jo, to je výzva.
Zkoušíš to někdy i na rampě?
Sjet a udělat trik hned dole?
- Ne. - To je zaručená katastrofa.
Tak jo.
Skateboarding mě zaujal hlavně při prvních pokusech o kickflip.
Co to je?
Když se mi to konečně podařilo, jako by mi vybuchl celý svět.
Bylo to… Prostě skvělý pocit.
A pořád ho mám, když se naučím nový trik.
Nikdy nezmizí.
Podařil se mi front crook!
Panebože!
O to jsem se naposled pokoušel tak v 16 ve Wesco Parku.
- A… - Jo.
A pak: „Ne, tenhle trik už nikdy dělat nebudu.“
- Panebože. - Jo.
- Odřelo se to? - Jo.
Skateboarding se v Tokiu dostane na velkou scénu.
Přesně tak. Skateboarding bude konečně na Olympiádě.
Je to velký milník pro sport,
který nebyl před 25 lety vůbec považován za mainstreamový.
OLYMPIJSKÝ NÁRODNÍ TÝM 2019
- Jak je? - Dobrý.
- Rád tě vidím. - Taky.
- Jak se vede? - Dobrý, co ty?
- V pohodě? - Jak je?
Dnes jsme se tu shromáždili kvůli vyhlášení členů národního týmu USA.
Tito skateboardisté díky své oddanosti něčemu, co milují,
konečně získali možnost dostat se na Olympiádu v Tokiu 2020.
To je poprvé, co bude skateboarding na olympiádě,
takže tam chci.
Nemůžu věřit, jak daleko se skateboarding dostal.
Je šílený, že je to vůbec možný.
Alexis Sabloneová.
Je to ta nejvyšší soutěž. Obrovská čest.
Takže bych si určitě do smrti vyčítala,
kdybych se ze všech sil nesnažila tam dostat.
Ale je to zvláštní,
jak to skateboarding změní, toť otázka.
Další je Lacey Bakerová.
Další veteránka na ženské scéně.
Je to historická událost.
Lacey v tomhle válí už roky.
Musíte se kvalifikovat,
takže tam bude velká konkurence.
Jsem z toho nervózní.
Takže gratuluji.
Hurá!
Díky.
…těším se na tebe.
Tohle je národní tým skateboardistek USA.
Děkujeme.
Hned jsem věděl, že Leo má obrovský talent.
Bylo vidět, že má odhodlání,
které ostatní v jeho věku nemají.
Lee je jeden z nejnadanějších lidí na skateboardu.
Dělá riskantnější triky, které pro většinu z nás…
Které nikdo nezvládne hned.
Nikdo se o ně nepokusí na soutěži.
Ty triky vyžadují hodně odvahy,
ale taky je to obtížné po technické stránce,
provázat triky dohromady, jako třeba jeden velký flip
a na něj navázat těžký manual.
Je to specifický styl skateboardingu,
a to takový, který vyžaduje obrovskou vytrvalost.
Leo to zvládá, protože trénuje.
Jeden trik zkouší i dvě hodiny.
Je inspirující něco takového vidět.
Musíte do toho dát mysl i dovednosti.
Musíte být se svým skejtem zajedno,
abyste ho obrátili, chytili, dopadli na manual
a pak ho obrátili zpátky.
A to vyžaduje hodně soustředění. A to Lee umí.
Moc se těšíme, jak bude úroveň jejich ježdění stoupat.
- Mám tě ráda. - I já tebe, mami.
- A teď k mužům. - To je pro tebe.
- Hurá, mám další. - Jo, to je cena pro mámu.
Bylo by super, kdyby člověk jako já,
byl na takhle globální scéně viditelně queer,
ale zároveň, jelikož jsem trans,
cítím se v tom prostředí hodně nepatřičně.
Ahoj.
Víš, co mě napadlo?
Že bychom sem dali stůl a udělali z toho obývák.
Nikdy nekončící zdokonalování domova.
Bylo by to zdokonalení, protože by bylo lepší…
Je důležité být s někým, kdo vám skutečně rozumí.
Mel je ta nejhodnější, nejlaskavější a nejnápomocnější osoba, co asi znám.
Takže bychom se zbavili tvého stolu.
Můj stůl je vlastně kus dřeva na zesilovači.
Takže to není ani stůl.
Jo.
O skateboarding se nezajímám,
než jsme se poznali, nic jsem o tom nevěděla.
Ale bavili jsme se spolu skvěle.
Bylo velmi snadné se rychle sblížit.
Myslíš, že přijedeš?
Jo, Lee přijede.
Asi přijedu…
Možná prvního?
Protože musím natočit nějaké skate video.
A pak mám o víkendu soutěž, takže…
Přijedeš 26. a…
Ve skateboardingu mě znají jako Lacey Bakerovou.
S nejbližšími přáteli a rodinou mám radši oslovení Leo.
Neví o tom hodně lidí, hlavně v mým odvětví,
protože je to…
Vlastně nevím proč. Já…
Je to proces, kterým si procházím, a teprve se objevuju a…
Já nevím. Do prdele, fakt nevím. Sportovní průmysl je velká…
věc, aby o tomhle lidi věděli. Já nevím.
Když jsme se poznali, ptala jsem se Lea na zájmena.
A on mi nervózně odpověděl, že ona/jí je v pohodě.
Že se na to prý ještě nikdo nikdy neptal.
Bylo to vyhýbání.
Ale hned následující den: „Vlastně…"
A ona mi řekla, že je queer, že to chápe.
Mít prostor o sobě takové věci zjišťovat,
spolu s někým, kdo tomu rozumí,
mi dalo okamžitý pocit svobody.
Jednou večer se mi otevřel a všechno mi vyklopil…
Řekl mi, že je trans a že to ví už dlouho,
ale snažil se to potlačit.
Kvůli kariéře to nemohl veřejně přiznat.
Musí si vybírat mezi tím,
že bude sám sebou, a svou kariérou, pro kterou tak dřel.
Dostalo se to do bodu, kdy to byl skoro rozdvojený život.
Vím, v jakém prostředí budu Lacey
a v jakém se nemusím přetvařovat.
Bojíš se, jakou by to vzbudilo reakci?
Usmějte se, dámy.
Pardon, omluvte mě.
Tudy.
Hezké. Jenom si uprav bundu, ať je vidět Nike.
Oficiální fotky týmu.
Tak jo. Prodej to.
Lee je můj dobrý kamarád a už se známe roky,
ale na mezinárodní scéně je známý a uznávaný jako někdo jiný.
Takže je to matoucí, když mluvím o Leeovi jako o „něm“.
Nechci ho připravit o to uznání
z jeho reputace.
Otoč se.
- Hustý. - Tak jo.
Jo, holky!
Jo, to je ono.
Neumím si představit, jak se musí Lee cítit.
I pro mě je to zvláštní.
„Tak jo, dámy.“ To k nám prostě nesedí.
Zaškatulkovali nás do týhle kategorie.
Kategorie žen. Ale my jsme prostě skateboardisti.
Dej mi trochu… Prodej se.
Nechci se předvádět.
AZ, rozesměješ ji? Rozesmějte ji někdo.
- No tak, rozesmějte ji. - Ano!
Teď se klade velký důraz na olympiádu.
A to je počátku skateboardingu na míle vzdálený.
Zpomal!
Když jsem začala jezdit v devadesátkách,
kdybyste někomu tehdy řekli, že skateboarding bude na olympiádě,
vysmáli by se vám a odešli.
Neříkali jsme si atleti.
Skateboarding nebyl sport. Byli jsme opakem sportovců.
Je to pro všechny. Je to mnohem víc, než co uvidíte v telce.
Jezdili jsme na skejtu, protože to prostě milujeme…
ne abychom vyhrávali soutěže.
Dostávám výprask od patnáctky.
To období, kdy jsme byli všichni mladí, kdy v tom nebyly peníze
a jezdili jsme z čisté vášně, to bylo vzácné.
Co myslíte?
- Nádhera. Ano. - Dobrý?
Moc dobré. Jsou to profíci.
Myslela jsem, že je to jen pro chlapce, nikdy jsem neviděla jezdit i dívky.
Nic víc. Prostě jsme byli malí skejťáci.
Co děláš?
Je to vtipný, neuměla jsem anglicky.
A tak jsme spolu mohli komunikovat jen tak,
že jsme si dávali pěstmi.
A tak jsme se spřátelili.
Co děláš, Vanesso?
Hustý sračky.
Naše generace prostě milovala jezdit venku na skejtu a učit se triky.
Jo!
Ale teď to má určitý cíl.
S olympiádou je to teď: „Zlato!“
Bude to na dvě desetiny,
nebo od jedné do deseti?
Pro park to bude od nuly do sta.
- Jo… - Dvě desetiny.
- Street by měl být na jednu. - Jednu, jo.
To je hustý.
Rozebírá se tu logistika každého jezdce.
Znáte kritéria, aby se trik počítal?
- Když jste v přechodu, počítá se. - Jo.
Když nestlačíte tail u street triku, nepočítá se to.
Olympiáda je jazyk,
který nikdo z nás skateboardistů nezná.
A to nám práci ztěžuje,
protože máte buď technický triky,
nebo triky, kdy vaše kostra letí vzduchem.
Chápete? Tak jak je chcete porovnávat?
Musíte pořád posouvat hranice skateboardingu a toho, co je možný.
Díky, že jste přišli. Jsme hrdí, kam v Tokiu 2020 míříme.
Skateboarding je v jádru tak obtížný,
že kdokoli, kdo to umí, si zaslouží respekt.
Můžete zvednout míč a trefit se do koše.
Ale zaručuju vám, že ollie během jednoho dne nedáte.
Měli by to být olympionici, mít zlaté medaile.
Nesnáším, když říkají, že máme štěstí, že tam jsme.
To vy máte štěstí, že nás tam máte.
Vážně dobrý. Skvělá kombinace. Jízda po celé délce.
Pár flipů, jízda po zábradlí.
Mělo to všechno.
- Tak co? - Dobrý.
Jde o mnohem víc než kdy jindy.
Jo!
Konkurence je větší než kdykoli jindy.
V týmu zůstanou ty, které budou mít nejlepší celkové výsledky.
Jo. To je ono.
V tuhle chvíli si fakt nemůžu dovolit,
abych potřebovala operaci a nemohla jezdit, takže…
Chce se po nich něco, co předtím neexistovalo.
Mívali jsme jen soutěže s velkými rozestupy,
možná tak tři, čtyři ročně.
A teď tu máme daný rozvrh,
ve kterém je to jedna soutěž za druhou.
I když jezdíte na těch soutěžích,
pořád se musíte soustředit na cvičení a fyzioterapii.
Všechno je dřina.
Je to velký nezvyk.
Hlavně pro ty, kteří už to dělají dlouho.
Dostat se skrz letošní soutěže
bude hlavně o tom,
soustředit všechnu svou energii na svou fyzickou sílu,
duševní zdraví a dovednosti v ježdění.
Dostat se na olympiádu by byl obrovský úspěch
a jsem v pozici, kdy by se to vážně mohlo podařit.
- Jo! - Jo!
- A to je konec. - Úžasné.
Lee je v tomhle průkopníkem.
To místo má zasloužené.
Lee je jeden z největších dříčů, co znám.
Ráda bych viděla…
jak se tam dostane.
Myslím si, že na to rozhodně má.
Otázkou je, jestli to fakt ze srdce chce. Chápete?
METRO
Všechno mi došlo hodně pozdě,
což je překvapivé, jelikož se dokážu ohlédnout
a říct si: „Jo, bylo to tam.“
Jako mladší jsem si říkal:
„Ne, já jsem kluk.“ Věděl jsem to,
ale pak se to nějak ztratilo v zatraceným éteru kapitalismu.
Lee byl roky hvězdou ženského skateboardingu.
Všechno, co se o Leeovi říkalo, bylo: „Holka…
Prostě ho tak označkovali.
Lacey Bakerová, dlouhé blond vlasy. Spojovali si mě s tím,
jako by to byla nějaká poznávací značka,
ale to jsem nikdy nechtěl.
Pamatuju si, že na schůzkách to byla vždy konverzace dospělých,
a říkali: „Všechno až po to jméno.
Lacey Bakerová. To se prodá samo.“
Hard flip.
„Jsi v holčičím týmu, musíš nosit holčičí věci.“
Byl to velký tlak oblíkat se ženštěji.
A tehdy mi to začalo být hodně nepříjemné.
To bylo něco, co vyžadovala každá společnost.
„Oblíkej se takhle. Buď taková. Jsi skejťačka, ale nebuď až tak divná.“
Jako bych je přímo slyšel říkat:
„Tohle je holka, jakou bys podle nás měla být.“
Lidi mě měli za dobrý marketing,
tolik holčičích oblečení, aby prodali produkt.“
Říkali, ať na sobě změním jen jednu věc.
„Jen změň tohle.“ A já na to:
„Když to změním, půjdu nahoru.“
„To znamená, že budu moct jezdit.“
Byl jsem ještě dítě, jak jsem to mohl vidět?
- Co děláš? - Oblíkám si ponožky.
Asi ti ukradnu tričko.
Posluž si.
- Možná tohle. - To je špinavý, ale klidně.
Když je doma, začíná v queer komunitě cítit určité přijetí, může být sám sebou.
A pak se vrátí do práce,
nebo jde natáčet video, nebo jede na soutěž a tak,
kde je kladený velký důraz
na ten fakt, že je to skateboardistka.
A aby se vaše kariéra tak strašně zaobírala genderem,
kterým nejste, to je šílený.
Dřel se, aby se tam dostal.
Konečně se tím uživí a dělá, co miluje,
a tak to nemůže zahodit a přiznat veřejnosti, že je trans.
Vidět ho si tím procházet…
Nemůžu mu s tím pomoct, a to je na tom asi to nejtěžší.
Momentálně zjišťuju, co vlastně chci.
Snažím se být v pohodě ve svým těle.
Je mi 27 a byl to dlouhý proces, dostat se vůbec sem,
ale stále jsem teprve na začátku.
Kdybych žil jiný život,
možná bych podstoupil změnu, přestěhoval se a žil šťastně až do smrti.
Ale já jsem v pozici, kdy si o tom musím promluvit se světem,
a to nechci.
COVINA, KALIFORNIE
Tamhle je moje střední.
Když jsme měli krátký den, jezdili jsme za obchodem.
Je tam rovnej povrch.
Někdy jsme tam po škole jezdili.
Dospívání a skateboarding je plný nakládacích ramp.
- Jo, udělám flip kdekoli. - Zkusím…
Z jaký výšky zvládnu seskočit?
A jak nízko zvládnu jet?
Jo, přesně.
Haló?
- Čau, mami. - Ahoj!
- Ahoj. - Ahoj.
- Vůně domova. - Jak se máš?
- Ahoj, mami. Jak se máš? - Dobře. Co ty?
Mám tě rád.
- Ráda tě vidím. - Chybělas mi.
Vypadá to tu skvěle.
Je tu toho tolik.
Panebože!
- Neuvěřitelný! - Pane…
Známe se tak dlouho.
- Zlatíčka. - Koukej na ten plakát.
To byl tvůj první vyvěšený plakát.
„Kickflipy a rybí prsty.“ Cože?
To jsou boty, které měla Lacey na sobě,
když se dostala do semifinále v Tampa Am v roce 2008.
- Ty jsou hustý. - Máma…
Vždy, když slyším, jak ho lidé oslovují Lee,
říkám si, proč to taky nezvládnu. Strašně bych to chtěla.
- To je Evan. - Bože, to chci.
Protože vím, že je kluk.
Je to kluk.
Zvládnu to. Fakt.
Kdo to vyrobil? Mami?
- Netuším. - Tak propracovaný.
To je fakt pořádný album.
Hele, co je vzadu. Princezna skejťačka.
Ty vole, asi si změním jméno instáči.
Jo.
SÍŇ SLÁVY, PŘIJÍMACÍ CEREMONIÁL
LEOVA STŘEDNÍ ŠKOLA
Vítejte na přijímaní do síně slávy na střední Northview.
První člen je ztělesněním dokonalého kandidáta do Síně slávy.
Členka národního skateboardingového týmu Olympiády 2020.
Její úspěchy jsou ohromující.
Jak se máte? Jo.
- Díky za pozvání. Jak to jde? - Dobře.
- Fajn. - Gratuluji.
Děkuju.
Máme štěstí. Nemáme moc žen, které tak vynikají,
ale ty dvě, co máme, ty a Tatiana…
- Jo. - Jo.
Je skvělé mít tu dvě světové atletky.
- Super, díky. - Užij si olympiádu.
To bylo divný.
Jo…
Je divný, když mě někdo oslovuje jako holku.
Je to zvláštní pocit. Co myslíš, že tam je?
Bože, rád vás vidím.
- Jo. - Hele. Koukej na sebe.
Ty vole. To je šílený.
Koukej, jak rozkošná.
Pořád jsi, ale tam jsi fakt k zulíbání.
Bez všech těch skateboardistů by tenhle obchod nebyl nic,
ti jsou jeho součástí.
Všechna děcka, co sem chodí,
protože tady v Covině není moc takových míst,
a je těžký se nedostat do maléru.
A tohle místo vám dává takový domov,
protože hodně z nás pochází z rozvrácených rodin.
Je to jako naše rodina.
Jo.
Snažíme se toho využít.
O tom skateboarding vždycky byl.
Mohli jsme jezdit a zapomenout na ty trable, co jsme měli doma.
Skejťácká komunita v Covině,
ta mi zachránila život.
Zažili jsme skvělé časy, dobré časy,
ale taky ty špatné. Bylo to i dost zklamání.
Z osmdesátek jsem vyšla
se třemi krásnými dětmi a závislosti na perníku.
Máma se seznámila s tátou na odvykačce. Tam mě počali.
Lacey jsem čekala na léčení.
Když mě pustili, za chvíli jsem do toho zase spadla.
A pak…
mi sestra zamkla dveře.
A řekli mi: „Nemůžeš se starat o děti.“
Slyšela jsem Lacey za dveřmi, jak za mnou brečí.
Volala: „Mami!“ A bouchala na dveře.
Jak to mám kdy dostat z hlavy?
Uteklo mi tolik času s rodinou.
Táta byl rocková hvězda, hrál ve skupinách, měl fakt talent.
Ale taky byl závislák.
Takže to bylo těžký.
Zkrátilo mu to život. Umřel mladý.
Nakonec jsem je musela dát k pěstounům.
Byly mi asi tři,
když jsme venku koukali, jak mí nevlastní bráchové jezdí na skejtu.
Taky jsem pořád jezdil a učil se kickflip.
Tuhle fotku miluju.
Kterou?
Mám třetí narozky a ty stojíš vedle mě.
- Pomáhám ti sfouknout svíčky? - Jo, jsem tam takové miminko.
- Rozkošné, co? - Malinké.
Byls rozkošné miminko.
Já vím.
Máma se fakt snažila dát se dohromady.
A povedlo se.
Toč to, mami!
Nahrávám to.
Máma nás získala zpátky, byli jsme zase doma.
Nastav to.
Skoro nic jsme neměli,
ale jezdil jsem dál, protože mě to dělalo šťastným.
Ten už mají naučenej.
Máma mě jednou měsíčně vozila na soutěže.
Tak to bylo zhruba po celou pubertu.
Pak přišli sponzoři.
To jsou všechna trička.
Jo, máma sbírala všechna trička
ze série Damn Am a Tampa Am, když jsme tam jeli.
Tohle je ze Super Girl,
říkals: „Jo, to si na sebe nikdy nevezmu.“
Devět měsíců ročně jsme byli v letadle.
Bylo těžké nést zodpovědnost manažerky.
Něco se o víkendu pokazilo
a pak mi volali, proč neměla na sobě tohle nebo tamto?
A odtud pocházelo hodně napětí,
protože jsem se pořád ujišťovala:
„Tak jo, máš nálepky? A máš trička?“
Bože, nechtěla jsem být taková. Nechtěla jsem být taková máma.
Tehdy jsme šli a fotili jsme tě.
Měl jsem sny, které jsem chtěl naplnit,
ale taky šlo o finanční situaci doma.
Máma na tom nebyla zrovna dobře.
Byla zraněná, měla invalidní důchod.
Takže příjmy hodně závisely na mém ježdění.
První dospěláckej výlet.
V roce 2008 jsme na Maloof Money Cup vyhráli 25 tisíc dolarů.
Z toho jsme žili.
Kdyby měl Leo šanci, když byl mladší, nikdy by do těch soutěží nešel,
ale až donedávna nebylo možné,
aby měly skateboardistky kariéru bez soutěží.
Žádné značky nebraly holčičí skateboarding dlouho vážně.
Takže pokud vyhraju tu jedinou soutěž za rok…
Tak jo.
…jen tak se dalo získat peníze.
- Druhé místo. - Druhé!
To byla Leova jízdenka.
Leo byl ochotný udělat cokoli, co bylo potřeba,
aby si vydělal na přežití a mohl dál jezdit.
Jsou někde další?
Je skvělý se za tímhle ohlídnout.
Prošel jsem si hodně změnami.
Už jsi to někdy zkoušela?
Takhle. Pořádně se mě chyť.
A dupni.
- Můžeme? Jeď! - Jo.
- Chceš si dát pauzu? - Ještě do třetice.
Tak jo, do třetice všeho dobrýho.
- Děkuju. - Není zač.
Kolik dní už jezdíš?
Cítil jsem nedostatek inkluzivnosti.
Jako bych do skateboardingu nepatřil, jako by tam pro mě nebylo místo.
A vím, že jsou i další skejťáci, kteří se takhle cítí.
Chci takových akcí pořádat víc a zapojit více lidí.
Vytvořit si náš vlastní průmysl.
Takovej queer skateboarding.
Čau, všichni.
Díky, že jste přišli na mou akci, že tu všichni jsme a tak.
Teď si rychle v kolečku řekneme svá jména,
zájmena a jedno slovo, které nějak vystihuje,
jací teďka jste.
Já jsem Gigi. Používám zájmena ona/jí a…
jazz.
Já v soukromí používám on/jemu, ale veřejně ještě ne.
A těším se, že se naučím,
jak zprostředkovat učení se na skateboardu,
a jsem moc rád, že to tu spolu můžeme sdílet, takže díky.
Co jsem to řekl, cítil jsem se silnější.
A tak jsem se zamyslel, že bych možná mohl
mluvit veřejně o své genderové identitě
a o tom, jak se celý život cítím.
Snad to Lee přizná. Snad řekne celýmu světu, že je trans..
Víte, co by to znamenalo pro mě?
Sakra, přesně to potřebujeme.
Někoho, kdo má velký dosah a řekl by: „Je to v klidu.“
Je to v pohodě.
To by všechno totálně změnilo.
ČERVEN 2019
Řekneš mi něco o tom svým outfitu?
Nevím. Cítím se v něm dobře.
Lee si začal být jistější v…
Šlo vidět, že přijal svou mužnost.
Bylo to motivující a hustý.
Byl připravený to přijmout.
A říkal, že chce přijít do studia.
Nafotit nějaké portréty.
Fotili jsme a připadalo mi to strašně super.
TEPLEJ
BUDU HODNEJ
To byl nejspíš ten okamžik, kdy si řekl:
„Už je mi to u prdele.“
Chtěl jsem to sdílet, líbilo se mi to.
A tenhle popis mě napadl první.
OSLOVUJTE MĚ PROSÍM ONI/JIM, DÍKY, MÁM VÁS RÁD!
A ON/JEMU JE TAKY V POHODĚ
Je tu tolik komentářů.
„NEJSEM ONA, ALE SOUTĚŽÍM JAKO ŽENA.“
PROČ JE TAK ŠÍLENÁ? MĚLA BY SE HODIT DO KLIDU.
ONI JSOU SKATEBOARDISTA. DĚLAJÍ KICKFLIP. MÁ VAJEČNÍKY.
UŽ MU ZAČAL CYKLUS? VZPAMATUJ SE.
PODLE MĚ JE TO ŽENSKÁ.
Čekal jsem, že ty komentáře přijdou,
když veřejně řeknu, že chci, aby mě oslovovali jako muže,
celej svět na to řekne: „Bože, tak to nemůžeš soutěžit!“
Olympiáda je v červenci.
To je zhruba za osm měsíců.
Takže si říkám, že je to už fakt blízko.
Takže už bych do toho měl jít.
Tak dlouho jsem všechno trpěl, to jediný umím.
Ale možná si zasloužím věnovat pozornost svým potřebám.
Ani se nesnažím, protože nemám pocit…
že jsem dost dobrý.
Zdravím, přejete si?
Zdravím, chtěl bych se objednat na konzultaci k operaci prsou.
Máte doporučení?
Ne, nemám. Od koho potřebuju doporučení?
Od vašeho terapeuta.
- Aha. - Povolení k operaci.
Máte preferované jméno?
Ne, Lacey je v pohodě.
Dobře.
Nechceš, ať ti říkají Lee?
A vaše adresa, ať vás můžu registrovat?
Omlouvám se, můžete jako preferované jméno uvést Lee?
Prostě L-E-E.
Chviličku…
Můžu se tedy objednat?
Mám ale celkem nabitý cestovní program,
protože soutěžím ve skateboardingu a kvůli tomu hodně cestuji,
tak bych si rád objednal
rovnou dvě nebo tři schůzky. Jen aby…
To nejde. Musím se řídit tím, co tu mám.
Příští možný termín…
Když jsem zjistil, že je operace možná,
zhruba před sedmi lety, hned jsem ji chtěl.
Ale každý měsíc neustále cestuju kvůli soutěžím.
Rozhodně nemám všechny odpovědi na to, čeho se snažím dosáhnout.
Tak jo. Je to všechno?
Ale podnikám prostě kroky, které mi připadají správné.
Pusu.
Těším se.
Jsem rád, když jezdíme spolu a jsme v hezkých hotelích.
Jo.
A kde jsme teď?
Jsme na Super Crown v Riu.
Bakerová. Celý na zadním.
Všichni ti lidi okolo byli nadšení, že pojede na olympiádu,
jeho máma, manažer, já, fanoušci. Kdykoli poskytoval rozhovor,
ptali se: „Pojedeš na olympiádu?“
Celá kariéra se točila okolo olympiády.
„Dělej, co tě dělá šťastným.
Ale kdy jindy se dostaneš na olympiádu? To je šílený. Tam musíš, když to půjde.“
Norsko.
Londýn.
Vlastně nemáme ponětí, kam pojedeme, kdy pojedeme.
Je to dobrodružství.
Španělsko. Portugalsko.
Pak na Dew Tour.
To je pro Bakerovou brnkačka.
Teď dlouhej nose manual.
A hned potom Minneapolis.
To je čtrnáctá účast na X Games.
Jo, to byly čtyři měsíce, kdy jsme se nezastavili.
Jo, to je hodně.
Jsme v Mexiku.
Přemýšlel jsem nad změnou,
jak by to ovlivnilo můj vztah s Mel.
Nejistota pramení z toho, jak se věci změní
a jak si budeme dál navzájem rozumět.
Není možný, že bych ho někdy nepodporovala,
ale trochu mě to děsí,
nebudu říkat, že to cítím tak či onak, jenom…
Prostě asi uvidíme.
Bylo by těžký, kdybychom se rozešli.
To nechci.
Ale taky chci být šťastný, a ne se vyhýbat tomu, co potřebuju udělat.
Včera už bylo fakt načase, abych se koukla na ty skejťácký videa.
Jo, vždyť ti je chci ukázat už dlouho.
Alexis: „Tys neviděla Welcome to Hell?“
To byl můj život. Koukal jsem na to každý den.
Co na to máma?
Píše: „To video je skvělé, a dokonce mi i ukápla slzička.
Vrací se mi vzpomínky. Mám vás oba moc ráda.“
Fuj.
Rozkošný.
Do prdele.
Až se vrátíme do New Yorku,
budeš mít měsíc, než zase pojedeš, ne?
Deset dní.
Aha, jo, tak to není moc času.
Bože a pak mám tu druhou konzultaci.
Jo, už se to blíží.
Chci se zeptat hlavně na ty jizvy, jak by mohly vypadat.
Nevěděla jsem, že si můžeš vybrat.
Jo, vybereš si velikost bradavky a tak.
Šílený. Jakou velikost chceš?
Normální?
Aby to vypadalo normálně?
A pak stanovíme datum.
Den po Tokiu.
Dneska jdeme na premiéru videa Nike SB.
Ve video nahrávce má každý skater tak dvě, tři, možná čtyři minuty.
A je to jejich nejlepší záběr.
Strašně se těším. Musíme jít.
Připravenej?
Do videonahrávky dáváte svou duši.
Je to znázornění toho, jak jezdíte. Vyberete si písničku.
Je to vyjádření toho, čím jste.
Jestli soutěž považujete za zkoušku,
tak tohle je vaše diplomka.
Je to… Jako kdo opravdu jsi?
Dělat videonahrávku je jako mít dítě,
ale trvá to tři roky a je to strašné těhotenství.
Krvácíte kvůli tomu, dolámete si kosti, potrháte vazy.
Ukazujete se celému světu.
Je to drsné.
Když se ve skateparku zeptáte průměrnýho děcka,
kdo vyhrál o víkendu olympijskou kvalifikaci,
nebude to vědět.
Nejvíce úcty ve skateboardingu dosáhnete tím, co uděláte na videu.
Mně se moc líbila videonahrávka od Briana Andersona ve Welcome to Hell.
Vjíždí do parku a vypadá to, že chce tu římsu zabít.
Elissa Steamerová ve Welcome to Hell.
Kdysi jsem ji sledovala pořád.
A říkala jsem si: „To chci umět.“
Mít nahrávku ve videu, ve kterém ji má i Elissa,
to je: „Ty vole.“
Jak se mi to povedlo?
Snad se bude video všem líbit,
tady je.
Jo!
Ty seš hustá!
To bylo super! Panebože. A ty tvoje písničky byly parádní.
Když můžu prostě jezdit, hlavně ve své queer komunitě,
mám pocit svobody a spojení se sebou.
- Díky. - Jsem na tebe hrdá.
To, co děláš, je vždy nádhera.
- Jo. - Mimi!
Tolik let mě ovlivňovali mí sponzoři a potřeba zavděčit se trhu.
Já vím! Díky.
Ale teď se chci prostě soustředit jen na samotné ježdění na skejtu.
Soustředit se na videonahrávku a nemuset dělat kvůli soutěži kompromisy.
Byla doba, kdy jsem se cítil hodně špatně,
byl jsem v depresi a cítil se od všeho izolovaný.
Dlouho jsem se snažil uniknout své skateboardingové identitě.
Zanechalo mi to v ústech pachuť.
Největší sponzoři ve skateboardingu jsou značky s botami.
Adidas, Nike, Vans, všechny…
Ti jsou jediní, kdo vám zaplatí dost,
abyste se uživili.
Finančně vám pomáhají se soutěžemi a letenkami.
A tak se sponzory komunikoval.
Chtěl po nich pět set babek.
A oni, že pět set dolarů nemají.
Bakerová ovládá ženský skateboarding.
Je to jeden z nejlepších skaterů.
Žena, muž, na genderu nezáleží. Prostě skvělý skater,
co vyhrává soutěže.
Myslím, že si sám šel koupit boty, ve kterých pak vyhrál.
To je prostě šílený.
Byl jeden z nej skaterů na světě, vyhrával plno soutěží,
ale nikdo neměl zájem vzít ho do týmu,
nebo ho někam zahrnout.
Měl jsem kariéru a najednou byla pryč.
Tak jsem studoval a našel si práci,
protože už jsem v tom neviděl smysl.
Když byl Leo mladší
a z dlouhých vlasů byly najednou krátké, sponzoři začali odpadávat,
a to bylo těžké.
Bude se to teď opakovat?
Je to úplně jiná úroveň obav.
Kdy to musíme mít na sobě? Venku?
- Při vyhlášení. - Jsou jenom extra velké?
Jaký mají kluci?
To si nemůžeš vzít.
Prší, prší.
Co je tohle?
- Může si to Lee dneska oblíct? - Jo, dneska si to obleče.
To by bylo super
Do týmu se vrací zkušený Lee Baker.
Olympiáda je o tom, kdo je král a královna daného sportu.
A účastí na olympiádě podporujeme binární myšlenku,
že existují jen ženy a muži,
i když máme celé spektrum genderů
a hodně skateboardistů, kteří se neidentifikují jako muž či žena
a chtějí jezdit a účastnit se těch elitních soutěží.
Ale aby mohli, museli by si zvolit gender.
Soutěže ze mě sedřou všechno, co mě dělá mnou.
Ztrácím se v tom, co ode mě všichni chtějí.
Ve hře je tolik faktorů. Mí sponzoři.
Co je dobré pro kariéru. Co připadá nejlepší ostatním.
„Ale olympiáda je hustá.“
„Vůbec první. To je pro skateboarding milník.“
Všechny ty neutichající hlasy.
„Olympiáda.“
Dovolali jste se na zdravotnické oddělení v NY.
Pokud jste v ohrožení života, zavěste prosím a zavolejte 911.
Jinak vás hned přepojíme. Děkujeme.
Kolik let to mám sakra ještě odkládat?
Chápete?
Jak dlouho to musím ještě dělat, než…
Nevím, možná navždycky.
A všichni říkají: „Je to olympiáda. Je to jen jeden rok.“
Jestli budu čekat ještě rok, možná už žádný Leo nebude.
Té dysforii se nedá uniknout.
Ježí se mi chlupy.
Teď. Když o tom mluvím.
Jít za lékaři,
pokusit se získat to doporučení na operaci hrudníku
a ten proces…
Jeden doktor mi odmítl to doporučení napsat,
a úplně mě to zničilo, protože jsem ho fakt prosil.
„Prostě mi to dejte.“
Čas ubíhá.
Jak můžeme pomoci?
Zdravím, volám, jelikož jste v mé síti pojištění.
Přepojím vás na jiného člena týmu.
Možná to chvíli zabere, protože tu máme několik čísel
a musíme je vytáčet popořadě, dokud někdo neodpoví.
- Tak chviličku. - Dobře.
Kéž bych tady tohle teď nedělal.
Ale pak si říkám: „Ne, musím jezdit,
musím to udělat kvůli své mámě, kvůli celé komunitě a tak.“
Ale někdy chci prostě jenom umřít, takže…
Takže asi tak.
Žádné rozhodnutí nebude nikdy těžší než tohle.
Nemůžu se prostě odhodlat říct: „Končím.“
Ale mám pocit, že musím.
Rozhodnout se, že už nebudu soutěžit,
nebo že nepojedu na Olympiádu, je hodně emocionální.
Takže to znamená, že odstoupíš?
Dnes se osm nejlepších skateboardistek na světě,
vydá na cestu
na Letní olympijské hry 2020 v japonském Tokiu.
Přímo tady živě Lacey Bakerová!
Já nevím, na skejtu je to skvělý pocit.
Pokaždý.
Cítím se dobře.
A pak přijdu sem a už se tak dobře necítím.
Jako by ve mně byla rána, která vždy zabolí,
když někdo řekne: „Tak, dámy!“ Nebo: „Toto je semifinále žen!“
Rýpe to do tý části, která už toho má dost.
Snažím se nežít ve své hlavě.
A chodit do skateparků.
Ale půlka lidí mi říká Lacey a druhá zase Lee.
A já chci jen jezdit, ale nemůžu se na to soustředit…
V hlavě mám takový kravál.
Kdo mám v tu chvíli sakra být?
LEDEN 2020
UMĚLEC / PROFI SKATEBOARDISTA
- Jak je? Čau, Lee. - Panebože.
Ukážu ti moje flipy.
Bylo to moc dlouhý?
- Co? - Tak jo.
Ty seš blbej. Sklapni.
Byl ten grind moc dlouhej?
Miluju tvůj smích.
Co si myslíš o tom outfitu? Upřímně.
Ten je hustej.
Protože můj binder… Je vidět, že mám kozy.
Ne, vypadá to jako, že prostě posiluješ. Co to meleš?
Tak jo. Já nevím. To je moje dysforie.
Ne, vypadáš skvěle.
To vůbec neřeš.
Moje klipy jsou úplnej opak. Jako: „Je vidět, že mám prsa?“
- To bylo fakt hustý, vole. - Cher.
- Jo. - Vykašlal jsem se na Olympiádu.
Kámo, to jsem fakt mega ráda.
- Já taky. - Jo.
Můžeš jezdit…
Stál jsem na vrcholku rampy, byl jsem na řadě a oni: „Lacey Bakerová“.
A pak jsem doletěl domů a…
„Už nemůžu. Už to do prdele nezvládnu.“
Chci do toho jít s vámi.
Jo, sakra! To je…
Jsme prostě pouliční skejťáci.
- Jo. - Jo.
Jo, jezdíme na ulici. Soutěžení je konec.
A natáčíme to.
Poslal jsem email,
že z ženského olympijského týmu USA odstupuji,
a pak jsem…
Byl to prostě naprostý pocit svobody, jako čistý štít.
Chápu, proč to lidi považují za šílené rozhodnutí.
Je to historický okamžik, ty máš šanci a nepojedeš?
Šlo by to pořád odkládat,
ještě rok, pak další čtyři roky,
pak další čtyři a tak dále na každou olympiádu, dokud neumřu.
Nebo prostě můžu říct: „Končím.“
Co je šílenější, než jet na olympiádu? Říct jim, ať si naserou.
Podle mě už jsem si vytrpěl dost.
A měl bych dělat to, co chci.
Byl jsem Lacey Bakerová už zatraceně dlouho.
Končím s tím rozdvojeným životem.
Všichni vědí, jak velký by to bylo, kdyby na Olympiádě jel,
ale když řekl: „Ne, seru na to. Budu si dělat svý,“
to je asi ten největší punk.
Budu dělat něco jinýho, co jsem nikdy nedělal,
a doufat v to nejlepší, protože nevím, co se stane.
Fakt, nemám tušení.
Říkám si: „Do prdele! Přijdu o všechno?“
BŘEZEN 2020
Krize koronaviru se rychle vyvíjí v USA
i po celém světě.
Počet případů dnes prudce narostl.
Osmdesát milionů Američanů má nyní zůstat doma.
I tady v New York City byl vyhlášen stav nouze.
- Není to nezbytné. - Tady je místo.
Sbalili jsme si celé životy a vyrazíme na venkov.
Protože nechceme uvíznout uvnitř na kdo ví, jak dlouho.
Dnes jsme se dozvěděli, že Olympiáda 2020 bude o rok posunuta
právě kvůli koronaviru.
MYJTE SI RUCE
NOSTE NA VEŘEJNOSTI ROUŠKU
Leo povídá: „Pojďme se podívat na ta štěňátka.“
Tak jsem souhlasila,
ale že si žádné brát nebudeme. Jen se podíváme.
A pak jenom: „Jo! Pořídíme si štěňátko!“
Jsme totálně odlišní ve všem, co vás napadne.
Celkem fajn život, ne? Nemyslíš?
Což se během COVIDu projevilo.
Není to špatný.
Dáme Carlosovi mrkvičku. To nám teď musí dělat radost.
Leo je strašně rád doma.
Hodný kluk.
Já jsem opak.
Pořád bych cestovala. Chci se socializovat.
Jo.
Nemůžete ani nic plánovat,
protože nikdo neví, co bude.
Ale pro Lea a jeho proměnu přišla karanténa v pravou chvíli.
Říkal mi, že se nechce rozptylovat šumem života.
Že se chce hlavně soustředit na to, co se děje uvnitř jeho těla.
Otevřely se mi ke zkoumání úplně nové dveře.
Je to snazší být v soukromí.
Můžete cítit, co cítíte, a být sami sebou.
Je toho tak strašně moc.
Jen to pomyšlení,
že už to nemusí bolet.
To je…
ta největší věc, co se mi kdy stala.
A pak si říkám…
Miluju tě a nechci, abys odešla.
Bylo by to pochopitelné,
ale taky…
Je to hodně. Hodně věcí.
Jo.
- Nechci odejít. - Taky to nechci.
OTÁZKY PO OPERACI DEN PŘED VAŠÍ OPERACÍ
Asi si vezmu tohle. Ahoj.
Připravenej.
Fyzicky. Ale psychicky moc ne?
- Psychicky? Jo. - Fajn, to je dobře.
Psychicky je to: „Ať už tam jsem.“
- Je to dlouho. - Prsa pryč.
- Operace Prsa pryč.
Ježíši.
JEDNODENNÍ CHIRURGICKÉ CENTRUM
Panebože.
Tak jo. Uvidíme se pak.
- Hodně štěstí. - Díky.
Tak zatím.
Budu tu, až vyjdeš.
Tak jo.
- Miluju tě! - I já tebe!
PROPUŠTĚNÍ PACIENTI
- Ahoj, Leo! Dávej na sebe pozor! - Děkuju.
Hodně štěstí. Ahoj.
Tak jo, zvládneš přední sedadlo?
- Chci sedět vepředu, jo. - Ale nezapínej si přes to pás.
Půjdem si zajezdit?
Už nikdy asi nebudu nosit tričko.
Musíme si teď pustit Gagu.
Vypadá to skvěle. Chcete je vidět? Podívejte se do zrcadla.
O TÝDEN POZDĚJI
Panebože.
Jak se cítíš?
Nikdy jsem se necítil líp.
- Fakt? - Jo.
Zrovna odesíláme objednávku Glue Boardů.
- Chceme červený konec… - To je logo?
Low-res?
Zkus, jestli by šlo ten nápis natáhnout na celý okraj.
- To je super nápad. - Hustý.
Už jako dítě mě některé skate společnosti vždycky přitahovaly.
Jsou to lidi, kteří dělají, co chtějí.
Připraveni?
Můžeme.
- Pardon. - Na to jsem nebyl připravený.
To je super.
Vždycky tam kouříme.
Glue Skateboards, společnost, kterou zakládám se Stephenem a Cher,
oslavuje queer skateboarding.
Mně to připadá jako totálně hustá společnost.
Založili jsme společnost, za kterou chceme jezdit.
Jeď.
Kdybych neviděla Bakera, možná bych dneska nebyla, kdo jsem.
Možná jsem si říkala: „Taky jsem holka, co jezdí.“
Když jsem zjistila, že to Lee přiznal, tehdy jsem si uvědomila,
že náš oblíbenej skejťák je taky trans. To je šílený.
ZASTAVÁRNA
Pod tenhle?
- Asi sundám ten obal, ne? - Jo.
Jo.
- Hustý. - Jo.
Hezký.
Jak je, mami?
- Ahoj, Leo. - Leova máma!
Ahoj.
Mám tě tak ráda.
Já tebe taky, mami.
- Ani nevím, co říct. - Já taky ne. Už je to dlouho.
- Bože. - Nechali to tu.
- Jo. - Bože. Leova svatyně.
Věděla jsem, že Battle of the Berrics bude tvoje poslední soutěž.
Aniž bys cokoli říkal.
Věděla jsem, že je to naposledy, co vidím to jméno.
Naposledy, co vidím to jméno na tričku.
No jo.
Je tak strašně odvážný,
že udělal to, co udělal, aby mohl být skutečně sám sebou.
Musím myslet na děti, které tu možnost nemají,
které nemůžou za rodiči přijít a říct:
„Víš co, mami? Jsem gay.“
„Víš co, mami? Jsem trans.“
„A to je v pořádku.“
Přiznat to v Nike bylo fakt děsivý.
Ale prostě jsem jim řekl, jak to je.
Ty jo.
A oni na to: „Tak jo. Rozjedeme to.“
Je to neuvěřitelný to tam vidět.
Nevěděl jsem, že to bude i na obrovských billboardech.
Jen jsem je zahlídl.
Dneska chceme zachytit pár výrazů v obličeji.
Neutrální, pak zavřené oči.
Radost, znechucení a tak dále.
- Dobře. - Tak nějak.
Dát Lea do naší hry lidi inspiruje zjistit, kdo jsou.
Dává jim to pocit zadostiučinění.
Je to neuvěřitelný.
„Hrával jsem tu hru. Můžu být profi skater.
Až vyrostu, chci být profi skater.“
Pak jsem se jím stal a jsem i ve hře.
Ty roky trápení mě hodně naučily.
Ta dřina se nakonec vyplatila.
Lidi říkají: „Jo, pořád jezdíš a válíš.“
A tak si uvědomili, že do toho chtějí investovat.
REKLAMA NIKE
A teď mám prostor pro tolik nových možností,
což jsem v tom životě, který jsem žil předtím, neměl.
TOKIO 2020
První místo.
Sedím tu a sleduju Olympiádu
a jsem naprosto nadšenej, že tam nejsem.
Vím, co je pro mě nejlepší,
a asi jsem to věděl celou dobu.
Už od útlýho dětství.
REKLAMA MERCEDES
Leo odvádí skvělou práci,
že je na očích tolika lidem.
To je skutečné zastoupení.
Dává to lidem pocit, že mají svolení být sami sebou.
Dostanu od Nike profi boty.
- Profi boty? Jako… - Vlastní model.
To…
Jsem tak hrdá.
Já vím.
Panebože. Leo.
Haló?
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj, prcku.
Potřebujeme nálepky.
Jdeme pro ně.
Asi jen Glue nálepky, cokoli…
Jo, jasný.
To, jak jsem se cítil, než přišli všichni ti sponzoři…
To bude hustý.
…toho člověka v sobě teprve znova nacházím.
Už žádná…
přetvářka.
Skateboarding je multi-miliardový průmysl a na dvou rukách spočítáš profi skatery,
kteří jsou gay, queer, trans, nebo dokonce ženy.
- Šílený. - Vyjmenuješ je.
Epická Glue párty.
Za chvíli to vypukne.
Panebože.
- Tak jo, kickflip. - Jo.
Kdo udělá první kickflip, má jeden,
ale do třiceti sekund.
Tak jo, máme tu vítěze.
Leo je můj vzor.
Hlavně pokud jde o svobodu ve všem, co děláte,
a v tom, kdo chcete být. Nebát se ukázat, kdo doopravdy jste.
Dělají všechno. Dělají všechno, co by měli.
Leův odkaz je asi dostat do skateboardingu tu potřebnou autentičnost.
To je super, jo.
Otoč se.
Leeho oblíbenost a sláva všechno ostatní roztříštila.
Vím, jaké to je,
když nemáte ke komu vzhlížet.
Zavoláte mi sanitku?
Ale trans lidé jsou všude.
Kéž bych to věděl už jako dítě.
Všechno, co mě dovedlo až sem,
je jedna verze toho být trans,
ale existuje tolik různých verzí.
Nemám všechny odpovědi.
Mám jen ty své, které jsem zatím našel.
Podle mě je důležité se sebou soucítit.
Vědět, že každá vaše iterace se počítá.
Jsem jenom jeden obyčejnej člověk
a náhodou jsem prostě trans.
Myslím, že existovat by mělo stačit.
Nakonec jsem prostě skater, takže…
budu jezdit na skejtu
a užívat si to.
Protože život je fakt krátký, takže už jím nechci plýtvat.
Překlad titulku: Beata Krenželoková