Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Молодець!
Привіт, люба. Я тут, внизу.
Щойно закінчив.
Але я тут.
Ти не бачиш мене, бо я за рогом, скоро буду.
Я тут. У мене все є, не хвилюйся.
Так, кохана, я тут. Звісно, шампанське в мене.
Шампанське є, все є, що треба.
Йду вже. Я не можу бігти швидше.
Так. Я тут.
Так, усе добре, я тут. Що?
Спізнився? Звісно.
Так, костюм зі мною. Я зайшов до хімчистки.
З КИМ НОВИЙ РІК ЗУСТРІНЕШ…
Чекай!
Код!
Пані, звісно, я знаю код входу.
В мене руки зайняті, бачите? У мене зустріч!
А їй байдуже. З Новим роком, бляха!
Сподіваюся, він у тебе останній!
Я знаю код!
Розслабся, це на дві хвилини, а потім трахай кого хочеш.
Звичайно.
Так. «Я нічого не робив». Те саме сказав Петен.
Про маршала Петена чув? Ну, євреї. Не в цьому річ, я вже їду.
Алло.
Цей гад поклав слухавку.
Ні, я думаю, просто двері зачинилися й мережа…
Ви говорите французькою?
Немає сенсу натискати кнопку.
Мабуть, замкнуло, тому ліфт зупинився.
Ви ремонтуєте ліфти?
-Ні. -Чудово, дякую.
Чорт, застрягли.
Нам лишається лише чекати.
Є там хто-небудь? Ми застрягли! Дідько!
Є хтось? Ми застрягли!
-Там нікого. -Обов'язково коментувати?
Зачекаймо, він знову поїде.
Отже, ви майстер.
Ні, але вже застрягав зі своїм другом Беном. Ми були…
Зараз не час для історій.
Тут спекотно.
-Можна дати сигнал тривоги. -Чудова ідея. Вперед.
Впізнали звук?
Це з «Копа з Беверлі-Гіллз».
-Блін. -Він уже був зламаний.
Ні, не був. Він робив «Воу-воу».
А ви його зламали. Відійдіть.
-Гудки. -Так, гудки йдуть.
Дякуємо за дзвінок.
Всі наші спеціалісти зараз на викликах.
Господи.
Ми спробуємо відповісти якомога швидше.
-Автовідповідач. -Та невже?
Знаєте, бути майстром нелегко.
Ще й Новий рік. Роботи море.
-Знаєте, скільки заробляє майстер? -Яка різниця?
Тому ніхто й не знає.
Спекотно, так?
Вам ні?
Ні, нормально.
Тут пекло. Ми задихнемося.
Я задихаюся.
Я задихаюся. Ми задихаємося!
У мене напад.
-Нервовий? -Ні, в мене клаустрофобія.
-Навряд чи. -Так.
Тоді вам було б важко дихати, здавалося б, що стіни стискаються.
Мені важко дихати.
Добре.
-Усе буде добре. -Не чіпайте мене. Ні.
Слухайте й дивіться на мене.
Вдих.
Видих.
-Вдих. -Не чіпайте. Стіни стискаються.
-Видих. -Стіни стискаються!
-Ні. -Так.
-Вам здається. -Я помираю. Відчиніть!
-Так. У вас напад. -Боже мій. Так.
На жаль, є лише один вихід. Вибачте.
-Ви мене вдарили? -Ні.
Це лише щоб вас відволікти…
…на удар мене по яйцях.
Ви праві, мені краще.
Гаразд.
Допоможете мені це зняти?
Якщо є вибір — ні.
Добре.
Боже, ну давайте.
Добре.
-Алло! Є хтось? Алло! Хто тут? Ми застрягли.
-Не панікуйте. -Я їй так і кажу.
Дякую. Ми застрягли. Хтось нас витягне?
Не хвилюйтеся. Ми над цим працюємо.
-Я їй так і кажу. -Гаразд.
О котрій ви застрягли?
-О 8:45. -О 8:50.
-Тут потрібна точність. -Що писати?
-А це важливо? -Вам вирішувати.
-Напишіть 8:47. -Справедливо.
Записав. У когось є проблеми з серцем?
-Ні. -Ні.
Вагітні в ліфті є?
Ні.
Точно? Сестра мого друга Бена не знала, що вагітна…
Точно!
-То так чи ні? -Боже, та ні!
Гаразд. У ліфті є діти?
-Залежить від того, що таке дитина. -До десяти років.
Ні!
Чудово. Який ідентифікаційний номер ліфта?
-Нагорі. -Б-І-0-18.
Ні, це не нуль, це буква «О».
-Ні, в кінці самі цифри. -Ви нумерологиня?
Такого слова немає!
-Ви знайшли нас чи ні? -Взагалі-то, це не нуль, це «О».
Комп'ютер каже, що несправності немає.
Ми тут годину стовбичимо. Це не несправність?
Я ні до чого, це комп'ютер. Не треба кричати.
Заспокойтеся.
-Вибачте, пане. -Даруйте.
Гаразд, я надішлю техніка.
Так!
Завтра о восьмій ранку.
Вибачте, нікого немає. Усі на викликах.
-Ні. -Веселого Нового року!
В жодному разі не намагайтеся відчинити двері.
-Дякую. З Новим роком. -Ні, не «з Новим роком».
Я не сидітиму в цій труні всю ніч!
-Це жарт такий? -Дякуємо за дзвінок.
Всі наші спеціалісти зараз на викликах.
Ми спробуємо відповісти якомога швидше.
Автовідповідач.
Знаю. Я не лишуся тут до восьмої ранку. Допоможіть.
-В чому? -Вибратися!
Нізащо. Він сказав не намагатися…
Але…
Ми впали. Я помру. Ми помремо.
Так, ми можемо померти, і все через вас.
Він наказав не відчиняти двері. Що не ясно?
-Як нам вибратися звідси? -Не знаю! Для початку, не кричіть!
-Я не кричу! -Кричите!
Ні! Де ви в біса?
Я ось тут.
Навіщо?
-Щоб відволікти. -Годі.
Мені вже краще. Вибачте. Ви в порядку?
Не зовсім.
Повірити не можу.
Я зустрічаю Новий рік у ліфті з незнайомцем.
Відстій.
Могло бути й гірше.
Я міг бути психопатом чи серійним убивцею.
Або ще гірше.
Калімеро.
-Чорним курчам з яйцем на голові? -Ні.
«Калімеро»! Там співають:
У невагомості
-«Калоґеро». -Ні.
-«Калімеро». -«Калоґеро».
-Точно «Калоґеро». -Ні.
Це «Калімеро».
На 100%.
Познайомимося?
Чому би й ні?
Ґаель, дуже приємно.
Ганна.
Через «Г».
З «Г» на початку. Байдуже, ти не писатимеш мені листи.
Ну ж бо, це ж Новий рік. Вечір має бути веселим.
Хто сказав, що сьогодні треба бути щасливим? Де це написано?
-Такого закону немає. -Ти йшла на вечірку.
Якщо цікаво, я збиралася кинути свого хлопця.
-Задоволений? -Правда?
Перед Новим роком? Це жахливо. Що він зробив?
Тобі яка різниця? Він же не твій друг?
Ти не парижанин, якщо таке питаєш, ще й у цьому дурному костюмі.
-Це правда, я не з Парижа. -А звідки ти?
Тобі не байдуже?
Я виріс неподалік від Кап-Ферре. Знаєш, де це?
Так, усі знають про Кап-Ферре. Паскаль Обіспо, все таке.
Я закохався в неї
Мій дім, Ейфелева вежа
-Не знаю її. -Та ти жартуєш.
Але рости біля океану — це круто.
Залежить від того, з ким.
Ого, яка краса.
Так.
Тут я провів усе дитинство. У нас був будинок на півострові.
Бачиш того хлопчика? Це я.
Той, що прив'язаний до жердини.
Ті двоє — мої кузени.
Відкрий рота.
Жуй.
-Жуй! -І ковтай.
Гидота! Я скажу татові.
Тату!
Вже час? Приплив наближається?
-Не треба! -Давай.
Ні! Тату!
Важко тобі було.
Ні, це вони дражняться.
Вони дражнили мене, я їх, ми дражнилися.
-Ми чудово ладнали. -Ага.
-Важко тобі було. -Так, важко.
Тату!
-Жах! Чому вони це робили? -Я заїкався в дитинстві.
Не був впевненим у собі. Особливо з кузенами, яким усе вдалося.
Це жахливо. Як ти вижив?
Ні, все було нормально.
Кузени були добрі до мене.
-Вони на тебе мочилися. -Поруч зі мною.
Мочилися поруч зі мною. Трохи крапель потрапляло.
Це не зі злості. Усі ж так роблять?
-Ні. -Правда?
-Ти досі заїкаєшся? -Іноді.
-Деколи буває. -Коли на тебе мочаться?
Жартую. Це жарт.
А ти звідки? Парижанка, мабуть?
Корінна.
Чорт!
Мені дуже шкода. Серйозно, вибач.
Це не твоя провина, а моя. Треба було ухилитися.
-Вибач. -У мене погана реакція.
Треба бути уважнішим.
-Там є щось? -Ні.
Іди геть! Тебе тут ніхто не знає!
Твоя вечірка відстійна, сучко картопелеголова.
Бен?
Бене, це ти?
Хто це? Бог?
Ні, це Ґаель. Я застряг у ліфті. Ти мене чуєш?
-Ґаґо, це ти? -Ти його знаєш?
Так, це Бен, мій найкращий друг. Я ж казав, ми застрягли в ліфті.
Я не слухала. Клич його!
Бене, це я, Ґаель! Я застряг у ліфті. Як справи?
-Ти там? -Так, тут! Я застряг. Усе гаразд?
Ну, це стерво, дівчина Йоганна, щойно мене викинула
бо я надто п'яний. Тож усе не дуже добре!
Це через їхній гівняний тост з лососем.
Мене через нього знудило.
Як мило!
Хто це?
Ніхто. Це Ганна, подруга, яка застрягла в ліфті зі мною.
Гарненька?
-Так! Ні! -Я тебе чую.
Так, але справа не в цьому.
Браво! Коли ти прийдеш, Прюн тобі дупу надере.
Правда? Вона злиться?
Чорт. Хто ще на вечірці?
-Зараз не час. -Твоя правда. Не час.
Бен? Ми застрягли. У ліфті.
Як у «Калоґеро»?
-Саме так. Це не «Калімеро». -Ні.
Поклич пожежників. Ми застрягли, чуєш?
Чуваче, ми всі застрягли! Я теж застрягла.
Застряг у житті, роботі, особистому житті.
Я стою на місці. Нікуди не рухаюся!
Знаєш, скільки разів я сьогодні дрочив?
Благаю…
Ні, не знаю.
Спробуй вгадати! Ну ж бо!
-Давай, скажи число. -Так. Тричі?
Вісім разів.
Ненавиджу себе. В кінці був лише порох. Розумієш, про що я?
-Так. -Мені потрібна людина, яка мене кохає.
Ти любиш мене, друже.
Цього достатньо. Я зберуся докупи.
Поїхали!
Ні, Бене!
Ні, не йди! Дзвони пожежникам.
Гей! Повернися! Дзвони пожежникам.
Який же ідіот.
Господи!
-Він помер. -Він точно дурень.
Він живий.
Людство врятоване. Ура.
-Тепер діятиму я. -Що ти робитимеш?
Викличу коротке замикання, щоб ми могли…
Боже! Нічого, в мене сертифікат з першої допомоги.
Один, два, три! Давай, прокидайся.
У мене шок, а ти торкаєшся моїх грудей? Геть здурів?
Вибач, що хотів врятувати тебе.
Це була погана ідея.
Я не мацав твої груди. Це була реанімація.
Медична процедура, а не…
Ясно. Все добре.
Передай мою сумку.
Я непереможний.
Ти дурний?
Гаразд, я переможний. Ще раз?
Звісно.
Скажи, навіщо кидати свого хлопця на Новий рік?
Бо всі чоловіки — придурки.
Не всі.
Всі.
Клас! Мені так сподобалася ця пісня!
Мені розповісти, чи ти танцюватимеш?
Так, вибач.
Це Тарік. Моє перше справжнє кохання.
Якщо не дивитися на одяг, ви добре виглядаєте.
Так. Тільки вона — не я.
-Вибачте, не заважаю? -Ганна.
-Ти хто? -Замовкни.
Я його дівчина. Вали геть!
-Трохи вульгарно. -Тихо.
Стули пельку!
Отже бити по яйцях — це твоя фішка.
Чекай.
-Що це? Геть! -Це нічого, клянуся.
-Ти божевільна! -Він мій. Облиш його.
-Я тоді була запальною. -Відвали!
-Тепер ти спокійніша. -Так.
-Божевільна! -Я не божевільна.
-Не говори зі мною. -Чому ти мене торкаєшся?
Все добре.
-Козел! -Вона скажена.
Ти зійшлася з козлом. Це не означає, що всі такі.
Означає. Ходімо.
-Клас! Тут квадратів 15–20? -Ні.
-Це вид на Нотр-Дам? -Ні.
-Мабуть, дорого тут жити. -Хочеш зробити пропозицію?
Це Вінсент.
Моє друге кохання.
Утік з усіма моїми речами.
І моєю машиною.
Злодій!
Моя машина!
Злодій!
Мене бісить те, що він не отримав по яйцях.
Тобі не дуже щастило з хлопцями,
але не можна узагальнювати.
Ходімо.
-Куди тепер? -Побачиш. Ходімо.
-Отже, тут ти працюєш! -Схоже на івент-компанію.
Це івент-компанія. Як ти можеш бути таким проникливим?
Гадаю, це моя спостережливість і… Ти жартуєш.
Бачиш? Дуже проникливо.
Дивись.
У мене є звіт про останню подію.
Це було повне лайно.
-Настільки погано? -Дуже погано.
Якщо після кампанії нам дадуть хештеґ #повнелайно,
то це повне лайно.
Ніхто не скаже?
Бичок?
Дзьобик?
Дурбецало?
-Діарея? -Тіаре, я таїтянка.
Досить прізвиськ. Вони принизливі.
Припиню, коли припините робити лайно.
Імена треба заслужити. Так, Бичку?
Гадаю, прізвисько треба заслужити і воно має відображати професіоналізм.
Не лише фізичні чи особисті риси.
Це надто довго. Гаразд, до роботи. Працюйте.
Чудово. Окрім тебе, КД.
КД — це «креативний директор»?
«Класна дупа».
Що смішного?
Ти справжня сучка.
Ні, я жінка. Люди мають мене поважати.
Це правда, але ти трохи сучка.
Поважна жінка.
Поважна
сучка.
Сучка.
Все, досить!
-Гадаю, цього разу все ясно. -Я можу відігратися.
174 проти чотирьох, ні, не можеш.
Навіть якби ми застрягли тут на рік, без шансів.
З КД усе, здається, добре.
Марк.
-Ґаель. -Знаю, він Марк.
-То з Марком усе добре? -Так.
Ми разом уже два роки. Усе добре.
Та це ненадовго. Як завжди.
Як і решта, він мене обдурить. Тому я зроблю це перша.
Чекай. Ти кинеш свого хлопця на Новий рік,
хоча він нічого не зробив?
Так.
Хто сказав, що він нічого не зробив? Ви всі однакові.
Як скажеш.
-Горішків? -Ні.
Про кого ти говорив зі своїм другом?
-Прюн. -Так.
Моя дівчина.
Серйозно?
Що?
Чорт! Розвернися!
Замри!
Один, два, три! Ну ж бо!
Ще раз! Один, два, три!
Ще раз!
-Чорт! -Чорт!
Я був близько.
-Я побачив світло. -Серйозно?
-Ти врятувала мені життя. -Ні.
-Правда. -Та ні.
Згідно з кодексом бусідо, моє життя тепер твоє.
-Не треба. -Моє життя належить тобі.
Пообіцяй, що будеш обережнішим.
Присягаюся.
І ніколи більше не клади палець на мої губи.
Боже, мене знудить.
-Смердить арахісом. -Боже.
Боже.
-Я мало не сконав. -Ага.
Якоїсь миті я подумав: «Усе скінчено».
-Чорт! -Та я жартую.
Недоумок!
Ви застрягли?
Хто тут? Так! Допоможеш?
Ти там?
Мене звати Пабло.
Пабло! Мене звати Ґаель, а моя подруга — Ганна.
Огидне ім'я!
Он як? А Пабло — не огидне?
Годі! Замовкни!
Привіт, Пабло. Я Ганна. Скільки тобі років?
Вісім.
Який великий! Пабло, попросиш татка чи маму нам допомогти?
Тато замкненувся у ванній з тіткою Крістель.
А де твоя мама?
Хропе на дивані. Іноді вона пукає.
Прикольний малий.
Гаразд, Пабло.
Слухай, я друг Прюн, вона на вечірці
на шостому поверсі зліва, в квартирі Джона Авідана.
Тато каже, що говорити з незнайомцями не можна.
Він має рацію, але ми не незнайомці.
Ми друзі Джона Авідана з шостого поверху.
Тато каже, що не варто говорити з хлопцем з шостого поверху, бо він козел.
Він має рацію. Вибач. Він козел.
-Так. -На жаль, ми були близькі.
Пабло, я подруга Марка.
Він тут не живе, але він на вечірці Джустін.
Знаєш Джустін?
Тато каже, на шостому поверсі праворуч — наркомани.
Гадаю, твій тато дуже упереджений.
Погано засуджувати тих, кого не знаєш.
Особливо для того, хто трахає свою невістку.
-Замовкни! -Що?
Нам треба твоя допомога.
Лише ти можеш витягти нас звідси,
врятувати нас, як супергерой, як…
Бетмен!
Мій тато каже, що Бетмен — гомик. У нього немає суперсил.
Забери ці слова назад!
Його батьків убили на його очах! Це спричинило глибоку емоційну травму!
Я Брюс Вейн, мої батьки мертві.
Пабло! Забудьмо про це.
Мовчи!
Стоп! Заспокойся.
Пабло! Ти там?
-Так. -Пабло.
Забудьмо ці надзвичайно гомофобні зауваження
і зосередьмося на суттєвій ситуації.
П'ятдесят євро.
Перепрошую?
Дайте 50 євро, і я покличу тата.
І не думай.
Особливо після слів про Бетмена.
Господи.
-В тебе немає грошей. -Вірно.
Мою сумку.
Гаразд. Ось так.
Ось. Взяв?
Є? Можеш покликати батьків, Пабло?
Ні, так вам і треба, що ви застрягли.
Якщо дружите з козлами й наркоманами,
то ви це заслужили.
А Бетмен — сучка Супермена.
-Чао, гівнюки. -Чекай, Пабло! Повернися!
Повернися, шмаркачу! Якщо я знайду тебе, то відірву голову!
Сучий ти син! Я всиплю тобі й твоїй гомофобній родині!
Второпав?
-Йому вісім. -Я знаю.
-Я зайшла надто далеко. -Так.
Вибач.
Прюн.
Прюн моя дівчина.
Доброго вечора всім.
Як вам у клубі сьогодні?
Я теж у захваті.
Отже, мене звати Ґаель. Я комік.
Нелегко щодня виступати, звісно.
Але я тримаюся.
Я завжди пам'ятатиму слова бабусі перед смертю.
Вона сказала: «Ґаелю».
І померла.
Крім того, коли я був малим…
Коли був малим, я ходив на пляж з кузенами.
І один з них на мене мочився.
Йому це подобалося.
І часто він називав мене
«туалетом». Так він мене називав. Бо він
сцяв на мене.
Ось так.
Всі іноді лажають.
Але аж так сильно — дуже рідко.
-Ти не вмієш нормально пити. -Проблеми з ковтанням.
Прюн, рада знайомству.
Ґаель.
Ти тут працюєш?
Так. Після занять в університеті.
Це класна робота. Дотепні виступи. Зазвичай.
Я справді безнадійно відстійний.
Якщо здасися на першій перешкоді, успіху не досягнеш.
Думаєш, варто продовжувати?
Ні.
Але якщо це те, що ти любиш, так. Треба вкласти все.
Це важливо.
Я повертаюся до роботи.
Хочеш випити після роботи?
Ні.
-Мило. То ви випили чи ні? -Я зробив як вона сказала. Я хотів її.
Я зібрався й не здавався.
-Мені не потрібні всі деталі. -Так, вибач.
А незабаром ми з'їхалися.
Ось тут.
Спершу ми були такі щасливі.
Нам було так весело.
-Я тебе вдарила? -Ні.
-Непогано. -Дуже добре.
Ми постійно кохалися. Всюди.
Вона ходила в універ удень, а вночі — в комедійний клуб.
Я писав п'єси, ходив на проби.
-Рівно? -Так! Гарно виглядає.
Після випуску її найняли в юридичну фірму.
А мені тим часом нічого не вдалося.
-Поїмо щось? -Звісно.
Я не міг досягти абсолютно нічого.
Ну ж бо! -Круто!
-Міг би хоч прибрати! -Ми потім приберемося, не хвилюйся.
Після чого?
Давай!
Серйозно, що ви робите цілий день? Просто сидите й нічого не робите!
Все, досить!
Не кажи «Дозволь пояснити».
-Це була робоча зустріч. -Так? Що ти пишеш?
Я втратив мотивацію.
Втратив упевненість у собі, думав, що я нездара.
І що сталося?
Гумор допоміг мені подолати заїкання,
тож мені не треба було продовжувати.
Тому я зупинився. І знайшов роботу.
У «Юрській піцерії». Як їхній…
Талісман?
Ні. Представник бренду.
Талісман.
Саме так. Я їхній талісман.
Прюн завжди вірила в мене. Завжди змушувала мене йти за мріями.
Я просто не міг працювати.
Це прикро, але іноді наші мрії не втілюються в життя.
Ні, я все зможу. Цей рік — мій.
Вона пишатиметься. Вона заслуговує на хорошого хлопця.
Ти справді цього хочеш?
Звісно, я цього хочу. Прюн завжди вірила в мене.
-Вона навіть хоче від мене дитину. -Справді?
Так.
Ти не в захваті.
Звісно, я в захваті.
Чому ти мене засуджуєш? Судиш людей, яких не знаєш.
Просто ти не в захваті від цієї ідеї.
Я дуже в захваті.
Це нормальний шлях.
Закохуєтеся, живете разом і народжуєте дітей.
Або ні.
Ну, цього хоче Прюн. Ми обоє цього хочемо.
-Послухай. -Ти мене бісиш.
Ні, прислухайся.
-Зніми ремінь. -Зачекай.
Роздягайся.
Вони робитимуть це тут?
-Давай. -Очевидно, що так.
Скидай труси.
Давай. Нікого немає. Боже, як же добре.
Ми застрягли! Допоможете нам?
Давай, жеребw.!
Продовжуй.
-Гей! -Знову.
-Капець. -Ось так, чуваче!
-Так! -Ну ж бо!
-Покажи їй! -Чорт, я кінчаю!
Не зупиняйся!
Давай, Прюн!
Прюн!
-Як же добре, що ти прийшов. -Це точно.
Прюн!
Боже, Прюн, ти жартуєш?
Боже, це кошмар! Прюн!
Чорт.
Ґаелю.
Мовчи. Не хочу нічого чути.
-Ти схожий на вазу. -Не працює. Я все чую.
Сідай.
Сюди.
Знаєш, що казав мій тато, коли я була мала?
Якою б темною не була ніч,
сонце завжди сходить.
І при світлі дня наш смуток зникає.
Ти забуваєш про проблеми і зосереджуєшся на найважливішому.
Він мав рацію.
Я мав запідозрити.
Більше так не могло продовжуватися.
Знаєш, ким був той хлопець?
Ні.
Лише по голосу я не впізнав.
Один з її друзів-юристів, мабуть.
Ми переробили будинок біля Онфлера. Приїздіть на вихідні.
-Звісно! Що скажеш, Ґаелю? -Так. Звучить чудово.
Треба переглянути розклад прослуховувань і все таке,
але я б з радістю поглянув на…
-Нормандію. -Нормандію. Залюбки.
А ви як?
Ми все ще шукаємо,
але в з нашим бюджетом він або замалий, або взагалі немає.
Так, у цьому й проблема.
Ще й потрібні дві спальні.
-Для маляти. -Ого! Я не знав.
-Ні, малих ще немає! -Ні.
Так, в ідеалі має бути дві спальні, але ще зарано.
-Зарано, дітей ще немає. -Так.
Ґаелю, над чим ти зараз працюєш? Справ багато?
У мене є подруга-артистка, Лоррейн. Може, ти її знаєш?
Вона влітку плювалася вогнем в Авіньйоні й сказала, що зараз для вас важкі часи.
Вогнем я не плююся, але в мене все добре.
-Я стендапер, багато прослуховувань. -Це чудово!
Нещодавно мене запросили у кіно.
-Який фільм? -Справді?
-Так. -То хто там грає? Є хтось відомий?
Чудові актори, дуже різні.
У головних ролях Мелані Фротільйон і Паскаль Пелуз.
-Звучить знайомо. -Пам'ятаю Фротільйон.
-Чудові актори! Схрестимо пальці. -Дякую.
-Щасти тобі, Прун. -Не варто.
-Так. -Супер.
-Добре. -До зустрічі.
Це навряд чи.
-Що я мав сказати? -Навіть брехати не вмієш.
І не довелося б, якби ти дупу від дивану відривав!
Ти не знаєш, як це, отримувати відмови.
-Мені треба зосередитися на собі. -Зосередитися на собі?
Ти два роки зосереджуєшся на собі.
Я вранці йду, а ти на дивані.
Я повертаюся — сюрприз! Ти на дивані.
Ти дуже зосереджений.
Вибач. У Жуенвілі й Онфлері все, мабуть, інакше.
У чому проблема?
-Нічого, просто… -Ні, кажи!
Хіба я не можу мріяти про будинок на природі, про дітей?
То ти хочеш дітей? Ти мені цього не казав.
Кажу.
Я хочу дітей. Просто не хотіла тебе турбувати.
У тебе своя кар'єра, мрії.
Але прокинься.
Ти боявся бути невдахою, але став ним. І чесно кажучи,
у тебе нічого не вийде.
Вона так і сказала?
Ми розмовляли всю ніч,
і я вирішив знайти роботу.
Дати їй те, чого вона хоче.
Мабуть, вона мала рацію.
Я невдаха.
Навіть не завів дитину.
Ми вже рік намагаємося,
а я стріляю холостими.
Ти ж не заплачеш?
Ні.
Я невдаха.
-Невдаха. -Ні.
Я залишуся сам.
Під мостом.
Забутий усіма. Закльований голубами.
Що це? Це твоє?
Ні, хтось поклав його мені в сумку, поки мою дівчину шпокали на сходах.
Звісно, це моє, нас тут лише двоє.
Зіграєш на ньому своїми крихітними руками?
Ні.
Ну ж бо.
Зіграй мені.
Ні.
Давай, я б послухала.
Будь ласка.
Це укулеле.
Гітара для невдах.
Що?
Ні, нічого.
Не у всіх є приховані таланти.
Впевнений, у тебе є талант.
Бити людей.
Ти гарно співаєш.
Це правда.
Багато дівчат хотіли б бути з тобою.
Правда?
Думаю, так.
Хто, наприклад?
Хіба ти не кохаєш свою дівчину і не хочеш дітей?
Так, але після того, як я почув, як вона трахається на сходах,
усе постало в іншому світлі.
Може, варто пошукати й інші варіанти.
Навіть якщо це лише мрія.
Передай мою сумку.
Подивимося, що тут є. Я тобі дещо покажу.
Отже.
Це Марі. Твій тип.
Типова парижанка, шкільна подруга, дуже гаряча.
-Непогано. Чим займається? -Інструкторка з крав-маґи.
Це не спрацює.
Я пацифіст.
Моє ці занадто слабке.
Дуже маленьке.
Шкода. Продовжуємо. А ще є…
-Це твій пес? -Так! Він мені як дитина.
Чудово.
Як його звати? В мене був такий у дитинстві.
-Його звали Барні. -Барні.
-Жартуєш? -Не може бути!
Так.
Як Барні, пияк із «Сімпсонів»?
Ні. Як Меттью Барні, американський художник.
Я його не знаю.
-Але все одно круто! -Капець.
-Хто ще? Я не можу зустрічатися з Барні. -Так. Чекай.
Дай пошукати. А ще…
Анук! Я люблю Анук. Вона трохи дивна, але чудова.
Що це означає?
У тебе є алергія на козяче молоко чи ларзак?
-Ні, наскільки я знаю. -Тоді може вийти.
Добре.
Що ще?
-Що? -Там!
-Це ніхто. -Я бачив груди.
-Це ніхто. -Так, там були цицьки. Чиї?
Мої. Та яка різниця? Зазвичай я їх видаляю. Забула.
Не може бути!
Ти фотографуєш свої цицьки? І кому надсилаєш? КД?
Яка різниця? Це моє тіло, воно належить мені.
-Можна глянути ще? Фото розмите. -Забудь, що бачив.
Нізащо.
Цей образ назавжди закарбувався в моїй голові. У мене фотопам'ять.
Заплющую очі, бачу твої цицьки.
-Блаженство. -Що ти робиш?
Припини. Це огидно. Стій!
-Годі! -Зупинись!
Вибач, більше подруг у мене немає.
Який твій тип?
Ні.
Ні, дякую.
Точно ні.
Просто забудь.
Я відкрию ліфт
і знайду Прюн, бо вона єдина для мене.
Я боротимуся за неї!
Чекай, Ґаелю.
Я викликаю силу бусідо!
Ім'ям Зевса-громовержця!
Метеорами Пегаса!
Чудово!
Чорт!
-Що? -Я застряг.
Застряг! Давай, тягни!
Чекай, не рухайся!
-Я застряг! -Я бачу!
-Не хочу померти, як у «Згадати все»! -Де?
«Згадати все», але це неважливо! Тягни!
Тягни!
Господи.
-Знаєш, про що я думаю? -Про мої груди?
Зараз — так.
Але дві секунди тому
ти знову врятувала мене.
Так.
Отже, згідно з кодексом «шубіду», твоє життя двічі моє.
Так.
Двічі, так.
Це було близько.
Сподіваюся, я не зіпсував костюм, бо бос мене вб'є.
-Ні, все гаразд. -Ти серйозно?
Про що саме?
Коли ти казав, що я твій тип?
Не знаю. Так. Можливо.
Уявімо. Ти бачиш нас разом?
Так, я був би…
Люба, я вдома!
Нарешті! Прийшов додому о такій годині?
Знаєш, на дорогах страшенні затори.
Дороги стояли, а віскі лилося рікою!
Від тебе нічого не приховаєш.
Ти маєш рацію. Я відсвяткував підвищення з колегами
в «Джиммі».
Вітаю, коханий. Я так тобою пишаюся.
Давай відсвяткуємо сьогодні коїтусом.
Чудово.
А поки я приготувала твою улюблену страву.
Гамбургер з «Макдональдса»?
Від тебе нічого не приховаєш!
-А де ж діти? Вони нагорі роблять уроки.
Діти!
-Тату! -Любі мої.
Як пройшов день, Сон Ґоку?
Чудово! Я закинув…
сім м'ячів у баскетболі!
-Чудово! -У Принцеси Амідали великі новини!
У мене випав зуб!
Зубна фея, обережно, бо Барні — чудовий мисливець!
Ти так нас бачиш? Як у комедії 60-х?
-Ти дивак. -А що?
Теплий дім, турботлива дружина, чудові діти. Не бачу проблем.
Спустися на землю, так не буває.
Ти хоча б не проти Сона Ґоку та Принцеси Амідали?
Помрій.
Я не можу говорити з тобою. Ти нестерпна.
Як по-твоєму буде?
Погано.
Спробуй уявити.
Добре.
Любий!
Я повернулася!
Тут усюди лайно.
Мій янголе!
Життя не має сенсу, поки не побачу тебе.
Ти такий доблесний і втішний, мій любий чоловіче.
Я щаслива жінка.
Мамо! Можна мені молодшого брата на зиму?
Боюся, що ні. Оскільки я й тебе не хотіла, то ти останній.
Сонце вже низько.
Гадаю, час їхати в місто продавати сир.
Ні! Ти знаєш правила!
Ти маєш сидіти вдома. Лише я можу йти в село.
Там забагато повій і спокус!
Це жах. Я обов'язково маю бути дурним?
Я знаю, якщо поїду в місто, то піддамся спокусі,
бо я слабкий і боягуз, як і всі чоловіки, які бачать повій.
Добре, повечеряймо, синку.
-Мама хоче, щоб ми тікали з її фантазій. -Саме так!
І ти вважаєш мене диваком?
Це краще, ніж стара комедія. Правдоподібно.
Правдоподібно? Ти описала ідеальне життя родини мормонів.
-Тепер я знаю, що ти не мій тип. -Це очевидно.
-Знову за своє! -Ти сказав, що я не твій тип!
Ти завжди захищаєшся. Постійно. Ти агресивна, нікому не довіряєш!
І я терпіти не можу мормонів!
А я не можу терпіти таких нероб як ти!
Ти незрілий, боягуз і рогоносець. Ось так.
Справді? Так!
-Он як? -Так!
-Правда? -Так!
Вибач, Ганно. Ось. Вибач.
Не можна сваритися на Новий рік.
Вставай. Помирімося.
-Хочеш потанцювати? -Ні, не хочу, дякую.
-Та ну, все одно робити нічого. -Чому? Зіграти не хочеш?
«Віледж Піпл»?
-Це відстій. -Відстій?
-Відстій. -Мартін Джексон — відстій?
Ти нічого не знаєш! Його музика у всіх найкращих фільмах 80-х.
Я цілував дівчину на танцях у школі під це.
Стривай, ти сказав «танці в школі»?
Так. У вас у школі не було танців?
Ми поважаємо себе, тому не було.
Кажеш, ти ніколи не танцювала під цю музику?
Якщо чесно, я ніколи в житті не танцювала.
Цим займаються селюки на вечорницях.
Нізащо.
Добре. Пообіцяй, що не даси рукам волю.
Так! І не притискайся грудьми.
Добре.
Що ти робиш?
Не знаю.
Не знаю. Я думав, що ми, може…
Можна потанцювати, щоб ти не ліз до мене?
Я до тебе не лізу. Це просто поцілунок.
Поцілунок у кінці повільного танцю. Це традиція.
-Так, але не зі мною! -Гаразд, вибач.
Я не збирався на тебе стрибати. Я не хочу цього.
Ви всі однакові.
Бачиш, чому тільки я можу йти в село продавати сир?
Сир тут ні до чого. Це просто поцілунок.
Слухай, вибач за поцілунок.
Вибач, я не мав цього робити. Дарма я так.
Правда. Я був ідіотом.
Чому ти завжди так захищаєшся?
А ти?
Тобі шкода себе, ти скиглиш. Плануєш і ніколи нічого не робиш.
Я…
Повернемося до цієї розмови.
Мій тато навчив мене розрізняти зірки.
Кожного літа ми їздили в маленький будиночок.
Вся родина збиралася. Мої дядьки, тітки, кузени.
Але щовечора ми з татом пробиралися на подвір'я.
Ми лежали й дивилися на зірки.
Він навчив мене впізнавати сузір'я.
То був наш час разом.
Тільки він і я.
Ти часто говориш про батька.
Чула? Це кіт.
Гей! Слухай, ми у важкому становищі!
Так, ми застрягли.
У мене дар. Я говорю з тваринами.
Нам потрібна твоя допомога. Можеш піти по власника?
Власниця? Добре. Можеш її пошукати?
Гаразд. Дякую, Далі.
Він погодився допомогти.
Ганно, все гаразд?
Що таке?
Ходімо.
Тату, прокинься.
Тату, прошу, прокинься!
У нього розірвалася аневризма за кермом.
Він обіцяв мене не залишати.
Я ніколи нікому про це не говорила.
Чорт.
Їдемо.
Ти маєш усе коментувати?
-Ганно, послухай. -Ні, все гаразд.
Усе гаразд.
Чорт!
Ось. Бери.
Ось так. Нічого не забули.
Це ви!
Далі сказав, що ліфт зламався.
Я подзвонила консьєржу, щоб цей ледар запустив двигун.
Дякую, друже.
-З Новим роком, дітки! -Дякую, пані.
Гаразд, Далі. Ходімо.
-Шкапа стара! -Годі!
То що ти робитимеш?
Менше базікатиму.
Більше робитиму.
А ти?
Довірятиму людям.
Ну що…
-Обміняємося номерами? -Навіщо?
-Твоє життя належить мені, не забувай. -Так.
-Двічі. -Тому зустрінемося.
З Новім роком, Ґаелю.
З Новим роком, Ганно.
Шість, п'ять, чотири, три, два, один.
З Новим роком!
Ґаелю.
Ганно! Я порвав із Прюн.
Я зробив те, що обіцяв. Сказав їй, що ми хочемо різного.
Вона заслуговує на хлопця, який розділяє її мрії. Це не я.
Я хочу…
Ти забув гаманець.
Він впав мені в сумку.
Дякую.
Я порвала з Марком.
Не хочу довірятися йому.
Ця пісня дуже класна.
Ти теж її чуєш?
Цього разу сходами.
Однозначно.
З КИМ НОВИЙ РІК ЗУСТРІНЕШ…
Переклад субтитрів: Антон Мазур