Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Kako si, Stutz? -Jonah!
Dobro, zabavi me.
To mi uvijek kažeš kad sjednem.
To govorim svima.
Da, kad imamo seansu koja se ne snima za dokumentarac.
Osim toga, uvijek se nasmijem kad kažeš
da mi slučajno ne padne na pamet istresti sva sranja.
Godinama ih već tu istresaš, umoran sam od toga.
I evo nas ovdje.
Što misliš, zašto snimam film o tebi?
Valjda zbog mojih ideja.
Moje su ideje utjecale na tebe
i valjda ih želiš predstaviti drugim ljudima.
A možda…
Možda samo pokušavaš steći kontrolu nada mnom.
Nisam siguran. Zašto?
Odlučio sam ga snimiti jer želim predstaviti tvoje alate.
Htio bih da učenje Phila Stutza, mojega psihoterapeuta,
drugi ljudi prihvate
i iskoriste da si poboljšaju život.
Namjeravam snimiti jednu sesiju u jednome danu
i opisati neke tvoje alate koji su mi najviše pomogli u životu.
To je dobro.
I to na način da odam počast
osobi do koje mi je stalo i koju iznimno poštujem.
Dobro.
Možeš li povremeno biti duhovit?
STUTZ
Koje je prvo pitanje koje postaviš pacijentu?
Što želiš? Zašto si ovdje?
Psihići obično kažu da se ne valja uplitati u pacijentov proces.
Jer dat će odgovor kad bude spreman.
Glupost. To je neprihvatljivo.
Kad sam počeo, vladao je stav o neutralnosti,
da je psihoterapeut samo običan promatrač.
Proces oporavka bio je vrlo spor i ispunjen patnjom.
I onda sam rekao neka idu u kurac s time.
Što vam je?
Ako imam depresivnog pacijenta koji je izgubio svu nadu,
jebemu, onda neka čini točno ono što mu kažem.
Jamčim da će se osjećati bolje. Sto posto.
Kad sam ušao u tvoj ured, sjeli smo
i rekao si mi što točno trebam učiniti.
Dao si mi neki oblik akcije. Pružio si mi alat.
Da, to je nužno.
Htio sam ubrzati proces.
Dakako, nemoguće je da se netko izliječi u tjedan dana,
ali htio sam da osjete neku promjenu,
neki napredak.
To im daje nadu jer vide da je oporavak moguć.
Koji su to alati?
Alat je nešto što ti može promijeniti unutarnje stanje,
odmah u stvarnom vremenu.
Uzme se neko iskustvo, koje je inače neugodno,
a onda ga se pretvori u priliku.
Alati ti podignu raspoloženje i daju nadu da ti neće zauvijek biti loše.
Tako je.
To je zapravo vježba vizualizacije u stvarnom vremenu koju stvoriš u glavi.
Da. U tom smislu ja poučavam kako se služiti tim alatom.
Također poučavam i kad se služiti njime.
Svi tvoji pacijenti, pa tako i ja, imaju te kartice s bilješkama.
To su crteži alata koje crtaš tijekom seansi,
koje onda ponesemo sa sobom.
Ja sam vizualan tip.
Počeo sam crtati te kartice za sebe.
No jako su pomogle pacijentima.
Njihova je moć u tome da pretvaraju velike zamisli u jednostavne slike.
To je bio način komunikacije s pacijentom
za koji sam smatrao da je moćniji od riječi.
Čim izvade karticu,
stvori se snažna veza između nas.
Da, imamo jedinstveno blizak odnos.
Tako poseban da mi dopuštaš snimati film o tebi.
To još nisam nikad doživio s drugim psihoterapeutima.
Naposljetku, život mi je postao nemjerljivo bolji zbog rada s tobom.
Stoga, ako je meni pomoglo, možda pomogne i drugima.
Aha, vrijeme je za lijek.
-Vrijeme za što? -Vrijeme je da uzmeš lijek.
-Alarm se oglasio. -Hvala.
Sranje.
Hoćeš se urokati terapijom za Parkinsona?
Davno sam prestao s time.
Dok sam bio mlad i konzumirao droge,
i da su mi rekli tad da ću za 50 godina piti tolike lijekove…
Sve ti je to za Parkinsonovu bolest?
Da.
Kod Parkinsonove je bolesti dobra stvar
što se mora unaprijed isplanirati mnogo sitnica.
Kad moram ustati ujutro.
Jer mi je ustajanje iz kreveta velika muka.
Meni je u životu najteže ujutro ustati.
-Ali zbog veoma drukčijih razloga. -Baš.
Da.
Prije negoli sam te upoznao, imao sam iskustva s tradicionalnom terapijom.
Ja bih govorio,
a terapeut bi me pitao kako se osjećam ili kimao glavom.
Zapravo me držao na distanci.
Razmišljao sam o tome kako u tradicionalnoj psihoterapiji
plaćaš tom čovjeku i čuvaš sve probleme za njega,
a on te samo sasluša.
A tvoji prijatelji, koji su idioti,
daju ti savjete.
Samoinicijativno.
A zapravo želiš da te prijatelji saslušaju,
a da ti psihoterapeut daje savjete.
Evo o čemu se radi. Doista nije da ti psihijatri ne žele pomoći.
No meni se uvijek činilo da tu nešto nedostaje.
Alat je zato most
između onoga što shvaćaš da je problem i uzroka toga problema,
do onoga da stekneš neku kontrolu nad simptomom.
Sve je povezano s mogućnošću.
Ne mislim tu na glupu definiciju mogućnosti.
Mogućnost znači da osjećaš kako drukčije reagiraš.
Zvuči…
Zvuči možda banalno, ali zapravo je istina.
Na početku si me natjerao da poradim na životnoj snazi.
To je nešto što ti odmah može promijeniti život
i mislim da svatko može lako poraditi na tome.
To mi je bio prvi korak
da započnem proces oporavka.
Da, točno. Evo klasičnog obrasca.
U ured mi dođe depresivan tip
i kaže da zna kako ima sjebane navike, da je nediscipliniran i lijen.
I kad bi barem znao što treba činiti,
koja mu je životna misija, odmah bi se bacio na to.
No eto, ne zna što treba činiti pa će nastaviti biti lijen i trom.
Dakako, to onda vodi do depresije.
Sad ću reći nešto što se odnosi na tebe,
ali i na sve ostale koji ne znaju što bi sa životom,
ili ne znaju što i kako dalje.
Odgovor je da uvijek možeš poraditi na životnoj snazi.
ŽIVOTNA SNAGA
Jedino možeš saznati tko si zapravo i što trebaš raditi
tako da aktiviraš životnu snagu.
Samo te tvoja životna snaga
može voditi kad se izgubiš.
Zamislimo li životnu snagu kao piramidu, ona ima tri razine.
Prva je razina tvoj odnos prema tvojem tijelu.
Druga je razina tvoj odnos prema drugim ljudima.
I najviša je razina odnos koji imaš prema samome sebi.
Prvi je korak tvoj odnos prema tvojem tijelu.
Samo se moraš dovesti u formu, to uvijek funkcionira.
Najtipičnije je da ti ljudi ne vježbaju.
Još su tu bitni faktori prehrana i spavanje.
Koliko to u postocima utječe da se u početku osjećaš bolje?
U početku,
vjerojatno 85 %.
Vrlo mnogo.
Jebeno nevjerojatno.
Kad sam bio klinac,
vježbanje i prehrana bili su mi u glavi
kao nešto što trebaš jer loše izgledaš.
Nikad mi nitko nije govorio o vježbanju i prehrani
u kontekstu mentalnoga zdravlja.
Rado bih da je to drukčije predstavljeno.
Da.
Jer je meni
to uzrokovalo mnogo problema.
Čak i problema u odnosu s mamom.
Bolio me kurac što mi govori o tome.
Nisam htio jer sam mislio da govori kao da mi nešto fali.
Da? Objasni.
Mogao bih, ali neću o tome, jer je ovo film o tebi, a ne o meni.
Što ako bi bolja razrada tvoga problema
meni dala više prostora da riskiram?
Je li ti to palo na pamet?
Rekao bih ti da snimiš film o meni,
umjesto da ja snimam film o tebi.
Da, dobro kažeš.
To je prva razina.
Sljedeći je tvoj odnos prema drugim ljudima.
Kad ljudi postanu depresivni, ne prekidaju veze s drugima.
To je kao kad brod nestaje u daljini.
Počinju se odvajati od svoga života,
a veze jenjavaju.
Recimo, kad se penješ na planinu i zabijaš klinove, oni ti služe kao rukohvati.
Tako i tvoje veze s drugim ljudima služe kao rukohvati da ti ne izmakne život.
Ključ je u tome da ti preuzmeš inicijativu.
Ako čekaš da je oni preuzmu, nisi shvatio.
Možeš pozvati neku nezanimljivu osobu na ručak,
nije bitno, svakako će to pozitivno utjecati na tebe.
Ta osoba simbolično predstavlja cijelu ljudsku rasu.
To je srednja razina, a najviša je razina tvoj odnos prema sebi samome.
TI
Najbolje je to opisati kao povezivanje sa svojim nesvjesnim.
Nitko ne zna što je u njegovom nesvjesnom dok to ne pokrene.
Jedan je od načina za to i pisanje.
To je uistinu čarobno.
Svoj odnos sa sobom poboljšavaš pisanjem.
Neki se pitaju što da pišu.
Misle da su nezanimljivi jer nisu pisci, ali to nije važno.
Ako počneš pisati, pisanje je poput zrcala.
Odražava ono što se događa u tvojem nesvjesnom.
Ako pišeš u formi dnevnika, izronit će nešto
što nisi ni znao da znaš.
To su tri razine životne snage.
Ako si izgubljen, ne pokušavaj to shvatiti.
Prepusti se i prvo poradi na životnoj snazi.
Radi se o jakoj želji.
Povećavanjem životne snage saznat ćeš što te stvarno zanima.
No prvi je korak da se doista želiš povezati sa svojom životnom snagom.
To može svatko.
Radim li po toj piramidi, sve će se ostalo samo posložiti?
Da, i ostalo će se posložiti.
Kako si smislio to načelo?
Kad sam bio vrlo mlad, imao sam nadzornika.
Nisam još imao svoju praksu.
Razgovarao sam s ljudima o događajima otprije 30 godina
ili što je uzrokovalo njihov problem.
Na odlasku bi se osjećali kao i prilikom dolaska, loše i beznadno.
Pitao sam ga
možemo li im kako pomoći da se osjećaju bolje,
ili bar da brže pomognemo.
A on mi je na to rekao:
„Da se nisi usudio.”
Tip u osnovi nije razumio ljudsko stanje.
Rekao sam da moramo nešto odmah poduzeti.
To ne mora riješiti sve njihove probleme,
ali čovjeku moraš dati osjećaj da se može odmah promijeniti.
Nisam htio da ljudi odlaze bez ičega.
Jesi li se kad bojao da ih ta strategija ne usmjeri pogrešno?
Nisam.
Uvijek kažem, u ovome sam polju sasvim običan čovjek, izuzev ovoga.
Ti si mi u fokusu, a sve drugo blokiram.
Odmalena su mi ljudi govorili o svojim problemima.
Imao sam deset godina, a odrasli bi mi se dolazili pojadati.
Većinu ih nisam ni poznavao. Samo su mi se jadali.
Ne znam razlog tomu.
Do pete godine živio sam u Bronxu, onda smo se preselili na Manhattan.
Gdje na Manhattanu?
Prvo na ugao 78. i Broadwaya. Adresa je bila 215 West 78 St.
Tu su bili obični ljudi iz srednje klase.
Otac mi je bio vrlo drag tip.
Bio je glasan i tvrdoglav.
Volio je zabavljati druge.
Da je bilo po njegovom, svaku bi večer pozivao ljude k nama.
Ona je to mrzila.
Majka mi je rekla da bi na prekrasan dan u Bronxu,
kad bi se vani igrala hrpa djece,
njoj bilo najdraže ostati doma i čitati neku knjigu.
Ona se najradije klonila drugih ljudi.
Željela je uroniti u knjigu jer je život prevelika bol.
„Mani me se, živote, radije ću ovo čitati.”
Bilo je velikih problema između njih dvoje.
Kad je to bilo, 1950-ih?
Da. Vjerojatno negdje 1956.
Samo malo. Kad je ono on umro?
Kako ti se zvao brat koji je umro?
Eddie. On je umro.
Odmah su znali.
Imao je neki tumor kod kojega se javlja nekakav osip.
Njegov mi je liječnik godinama poslije rekao
da je odmah znao o čemu se radi čim ga je ugledao.
No roditelji nam nisu rekli, što je bila pogreška.
Imao si devet godina kad je umro?
Da, devet godina.
On je imao tri godine?
Da, tri godine.
Ušao bih u kupaonicu. Sjećam se da bih stavio nogu na zahodsku školjku,
kao da sam nekakav srednjovjekovni vitez.
I obratio bih se Bogu.
„Ako ga pustiš da živi, vjerovat ću u tebe.”
„Ako ne, neću.” Morao sam prebroditi taj gubitak.
Kad sam u New Yorku, često odlazim do te zgrade.
Volim stajati na mjestu gdje smo stajali kad nam je otac prišao.
Majka je izašla iz taksija,
ušla ravno u zgradu i odvezla se dizalom.
Nije nas ni pogledala.
Pitao sam mamu mogu li se vratiti u školu.
Rekla mi je da slobodno radim što hoću.
I jesam.
Mislim da je to bio dio mog poricanja.
Svi su brzo počeli negirati što se događa.
Svi su vrlo predano ne prihvaćali što se zbiva.
To je na mene djelovao dio X. Imao sam ga i prije negoli sam razumio što je.
DIO X
Dio X vrlo je važan za razumijevanje djelovanja alata.
Rado bih da razgovaramo o tome.
Kad te snađe nevolja,
dobivaš priliku za djelovanje.
Tad se izravno suočiš s dijelom X.
Dio X je dio tebe koji te kritizira.
On je tvoj asocijalni dio.
To je nevidljiva sila
koja želi spriječiti da se mijenjaš ili rasteš.
Želi blokirati tvoj razvoj.
Želi blokirati tvoj potencijal.
Želi te sjebati.
Dakle, dio X bio bi zlikovac
u priči o osobi.
Alati su ono što junak može upotrijebiti protiv toga zlikovca.
Tako je. Dio X je glas nemogućnosti.
Što god mislio da trebaš učiniti, reći će da je to nemoguće.
Da odustaneš.
Daje ti vrlo specifičan uvid u tebe i tvoje sposobnosti.
Stvara iskonski strah kod ljudi.
Što tebi govori dio X?
Kaže mi da gubim vrijeme.
Kaže da sam sve ovo smislio, da je to sve divno i krasno,
ali da se to neće proširiti u društvu.
Kako se čovjek može riješiti dijela X?
Nikako.
Možeš ga privremeno poraziti, ali uvijek će se vraćati.
Zato imaš tri aspekta stvarnosti koje nitko ne može izbjeći.
Bol, neizvjesnost
i stalni rad.
S time moraš živjeti, bez obzira na sve.
Kad bi mogao izbaciti dio X iz sebe, onda ne bi više mogao napredovati.
Kad bi ovo bila priča, glavni lik treba dio X, treba toga zlikovca.
Jer ako glavni lik ne mora svladati zlikovca, onda nema priče.
-Da. -Nema razvoja.
Nema promjene, nema hrabrosti ni smionosti.
Trebamo negativnost dijela X, inače se ne razvijamo.
Tako je.
To ne znači da ne možeš doći do cilja ili da ne možeš uspjeti.
No puko ostvarenje toga neće te usrećiti.
Usrećit će te sam proces.
Moraš naučiti voljeti proces suočavanja s tim trima pojavama.
I tu u igru ulazi alat.
Kad se pojavi, možeš ga prepoznati,
a zatim upotrijebiti alat da ga poništiš.
BOL, NEIZVJESNOST, ALAT
Ako nekoga to naučiš, možeš mu promijeniti život.
Jer je najviši kreativni izraz ljudskog bića
mogućnost da stvori nešto usprkos nevolji.
Što je nevolja veća, i prilika je veća.
Kad sam saznao da je umro, kao da sam otkrio novi svijet.
Zar se to i meni može dogoditi? Ja sam samo dijete.
To je ponajviše utjecalo na mene,
uz raspad mojih roditelja.
Bili su emocionalno nefunkcionalni roditelji.
Nisu bili sposobni za to.
Zamjeraš li im to?
Ne, nisam im to nikad zamjerao.
Hvala Bogu.
Da.
Promijenio mi se život jer je sve imalo dvostruko značenje.
Kad bih igrao softball i morao se vratiti u određeno vrijeme na večeru,
kunem se, ako bih kasnio i minutu, poludjeli bi.
Djetinjstvo mi je završilo.
Sve je bilo ozbiljno. Nisi to htio sjebati.
Njegova je smrt postala golem teret koji sam morao nositi.
No nitko nije htio priznati da postoji taj teret.
DOISTA, PHILIP
Neću nikad zaboraviti kad mi se jedan prijatelj teško ozlijedio.
Otišao sam s ocem u bolnicu u posjet,
a na izlasku mi je otac rekao:
„Ovo je jedina profesija.”
Htio je reći, ako ne postanem liječnik,
da ću biti persona non grata.
„Volim te, ali ako ne postaneš liječnik, neću te poštovati.”
On i moja majka bili su ateisti pa se nisu imali na što osloniti.
Bila je to borba protiv smrti i ako se ne pridružim,
cijela će se obitelj raspasti.
Dakle, na tebe je pala odgovornost da im umiriš živce i tjeskobu.
Postao si im psihoterapeut.
Da, upravo tako.
Nisu imali nikakvih doticaja s…
S vjerom?
Da, s nečim što ima veze s vjerom.
Imali su samo jedno što bi ih moglo dovesti do vjere,
a to sam bio ja.
Vidiš kako se to prenosi.
Dao sam sve od sebe.
I potpuno zakazao, očigledno.
No ipak sam nešto učinio.
Postao sam liječnik.
Dakle…
Možda se iz toga rodilo barem nešto konstruktivno.
Primanje pacijenata bio mi je mačji kašalj.
Samo sam promijenio lokaciju, već sam imao mnogo iskustva.
Nisam bio loš u tome, čak ni s 12 godina.
Da.
Hoćemo li imati nekoliko seansi tjedno na kojima sam ja pacijent?
Bilo bi lijepo da odgovoriš na pitanja.
Bilo bi lijepo da odgovoriš barem na jedno.
Razgovarali smo o mome bratu. Možemo li sad o tvome?
Sigurno je to malo utjecalo na tebe.
Pa…
Ne, nećemo sad o tome.
U redu.
Trebao bih se odmoriti. Koliko je sati? Jebote.
Da.
Ovo je bilo fantastično.
Totalno sam izmožden.
Rekao sam ti da postavljaš lakša pitanja. Sam si kriv.
Želiš li moje bilješke o tvojoj režiji ili glumi?
To je za moju sesiju.
ČETVRTAK, 7:00, 11:00, 15:00, 19:00, 22:00
BANKA, KOBREN
LIJEČENJE, PARKINSONOVA BOLEST
PRIPREMA ZA UCLA-U
ZLO SE OTKRIVA
RAZLIKA IZMEĐU DIJELA X I SJENE
MRŽNJA I NESPORAZUM
Što mu toliko treba da dođe?
Pazi kuda hodaš.
I ti si u ovome?
-Da. -Sranje.
-Kako si? -Lijepo te vidjeti.
Prvo ću upotrijebiti alat. Je li to u redu?
Da, apsolutno.
Dobro.
Smatram da je snimanje ovoga filma komplicirano zbog mnogo razloga.
Ti si mi psihoterapeut i kad bi me nešto mučilo,
tebi bih se obratio za pomoć.
No kad me nešto muči u vezi s ovim filmom,
oklijevam i na kraju odustanem.
Jer je ovo film o tebi.
I onda se moram pretvarati da je sve super.
Čak i kad nije.
Ja sam ti
lagao na našim privatnim seansama
o tome kako napreduje snimanje.
Zapravo sam ti plaćao da ti lažem.
I zbog toga sam se osjećao sve usamljenije.
Pokušavam prenijeti te velike ideje.
Dobro.
Koje pričaju i o tvom životu, ali sad se osjećam zaglavljeno.
Stalno se pitam
je li ideja da pacijent snimi film o svom psihoterapeutu jebeno grozna.
I onda se smijem tomu.
I onda se počnem preispitivati.
Zašto se krijem iza savršenstva?
Zašto se skrivam iza te fasade, umjesto da te pustim unutra?
Što mi se činilo kao jedini izbor.
Kad jest.
Kako da snimim film o ljudskoj ranjivosti,
o njihovim problemima, a da i sam ne budem ranjiv?
Nije pošteno.
Ako trebam biti pošten i iskren,
onda moram priznati
da snimamo ovo već dvije godine.
Svaki put nosimo istu odjeću i pravimo se da je to jedna seansa,
ali ovo traje godinama i iza nas je zelena pozadina.
Nismo u tvojoj ordinaciji.
Ja sad doslovno nosim periku
da izgledam kao prije osam mjeseci kad sam imao ovu frizuru.
A sad zapravo imam
kratku kosu.
I sad…
Ne znam.
Ovako mi se čini da je ovo čudno i lažno.
Hoću publiku i tebe upoznati s procesom snimanja
tako da se ne osjećaju da im muljamo.
Lažem tebi i lažem svima da sve ide super, a to je grozno.
Vjerojatno ćemo gledati ovaj prizor
i bit će kadrova koji su snimljeni prije osam ili 14 mjeseci.
U ovome je trenutku teško znati što je bilo kad.
No u konačnici sam došao do istine i sve ti rekao.
Je li to sjebano?
Jedini ti je izbor bio da budeš iskren.
Ako želiš ostati pri istini o meni i o onome što pokušavamo,
onda si morao pustiti da to sjebeš.
Da si to mogao obaviti savršeno, bilo bi u koliziji s ovim što radimo.
Oduševljen sam tvojim činom, a ionako sam bio pomalo sumnjičav.
Kao prvo, imali smo mnogo dana snimanja.
Rekoh, ili će ovo biti najbolji dokumentarac dosad ili najgori.
Vjerojatno je oboje.
No u konačnici mora postati intimno,
a kad postane intimno, nemaš pojma što će se dogoditi.
Ako sam te naučio sve kako treba, vidjet ćeš da je to neizbježno.
Neuspjeh bi bio da to ne prihvatiš i ne iskoristiš da ideš dublje i dalje.
Pokretačka snaga u svemu ovome je tvoja ranjivost.
To je sigurno.
Ako se držimo te ideje i ako je ti prihvaćaš,
ne možemo pogriješiti jer…
Ali ovo je film o tebi.
Ne, nije.
Meni je ovo samo još jedna stvar.
Moj život ne ovisi o tome.
Dobro, možda tvoj život ovisi o tome.
Samo te zezam.
Um mi kaže da žarko i iskreno hoću razgovarati o dvije stvari.
Jedno je moj odnos s tobom,
a drugo je stvarna moć ovih alata.
Kako da idem dublje? Kako?
Samo je jedan način.
Ti.
Ako želiš napredovati,
ne možeš napredovati, a da nisi ranjiv.
Jer svatko treba pomoć da bi napredovao.
Neuspjeh, slabost, ranjivost…
Sve te to povezuje s ostatkom svijeta.
Jer ti sad svijetu šalješ signal
da ti je potreban jer ne možeš ovo sam.
Da, to ima smisla.
Mislim da bi bilo dobro
da ti pokažem dio filma.
Možemo onda smisliti kako bismo ga dovršili.
I da to onda zajedno odradimo, ako si za.
Jesam, stvarno si me ganuo.
Iskreno, i meni je laknulo.
Da, bit će odlično. Kao neki eksperiment.
Super.
Da, pristajem.
Volim te, stari.
Rez.
Snimali ste ovo?
Što misliš, zašto snimam film o tebi?
Valjda zbog mojih ideja.
Moje su ideje utjecale na tebe
i valjda ih želiš predstaviti drugim ljudima.
Hoćeš se urokati terapijom za Parkinsona?
Davno sam prestao s time.
Morali smo izraditi lažni set tvoje ordinacije na zelenoj pozadini
da bi izgledalo da smo stalno ovdje.
Bolje od moje prave ordinacije.
Dio X. Kad gledaš film…
Nismo to nikad osigurali.
Skinuli smo flaster.
Rekao sam ti iskreno što je i kako se osjećam.
Što ćemo dalje?
Čini mi se da moramo ostati prizemljeni, a istodobno posezati za zvijezdama.
Ne znam kako to raditi paralelno.
Ali sve što je stvarno i duboko,
mora imati dvije komponente, ne jednu, jer podrhtava.
Dvoje može stvoriti polje.
Polje je nevidljivo, ali to je svemirska sila koja sve pokreće.
To vidiš u svojim privatnim vezama.
To vidiš i u globalnim događajima.
Mi se sada ovdje prepuštamo nečemu što ne možemo u potpunosti razumjeti.
No što god da se nalazi ondje,
želi stvoriti vezu sa svima.
Taj sram, ta nelagoda, zapravo je ljepilo koje drži svemir na okupu.
To te iskustvo prisiljava da se povežeš s nekime.
Kako god, neće biti savršeno.
U filmskom ili umjetničkom smislu, nešto neće biti kako treba.
No u toj nemogućnosti nešto će se dogoditi.
Ovo mi je inače prava kosa.
Što je? Što je bilo?
Moraš reći da ćeš sad dati sve od sebe.
I da ćeš dati sve od sebe i sljedeći put.
Zvuči otrcano i površno, ali nije, vjeruj mi.
Hoćeš reći, što nam je gore, zapravo nam je bolje?
-Da. -Super.
Ne funkcionira li tako Hollywood?
Mislio sam da da.
Dobro, nastavimo.
NIZ BISERA
Ako imaš alat, možemo ovo preokrenuti.
Moramo nastaviti.
Nastaviti.
Zvuči glupo i prejednostavno.
I jest, ali želimo poručiti da smo mi ti koji nižemo bisere.
To je sve. Ništa drugo.
To se zove niz bisera.
To je vjerojatno najvažnija motivacija koju možeš naučiti.
Samo nacrtaš niz bisera.
Crta pa krug, pa crta pa krug.
Svaki krug simbolizira neku akciju.
Ali ima caka.
Svaka akcija ima istu vrijednost.
To je pitanje tvoga identiteta.
Nisam odličan, nisam bezveze. Ne kanim se promatrati.
Promatram se samo kroz ono što me navodi na djelovanje.
Bez obzira na to je li djelovanje uspješno ili neuspješno,
nastavit ćeš djelovati.
Ja sam taj koji niže bisere. To je sve.
Zapravo, i ustajanje iz kreveta nizanje je bisera.
Samo ustajanje i obavljanje dnevnih zadataka,
a da se nimalo ne naprežeš mentalno.
Sve jednako vrijede.
Kod tebe je super, iako si šupčina,
što nikad ne staješ.
Imaš u sebi taj osjećaj za neizvjesnost.
Na prvoj seansi rekao si da je pravo samopouzdanje život u neizvjesnosti.
Da, i napredovanjem.
Ne pobjeđuje onaj što donosi najbolje odluke ili izgleda najbolje.
Pobjednik je onaj koji odradi taj ciklus.
Drugim riječima, onaj koji je spreman riskirati,
u određenoj je interakciji s vjerom i prihvaća posljedice.
Ako su posljedice loše, opet ponavljaš ciklus.
Bolje ne može.
Ovako stoje stvari.
U svakom krugu postoji još manji, tamniji kružić.
Taj je tamniji kružić mnogo manji, to je drek.
Zvuči pomalo smiješno, ali simbolizira da svaki tvoj trud…
Primjerice, snimamo ovaj film.
Kako god ispao, neće biti savršen.
Bit će dreka u njemu.
Ne znam je li ovo dobro pa se ne moram brinuti.
Moram se brinuti o napredovanju, o sljedećem biseru u nizu.
Moja se životna filozofija pretvorila u suštu suprotnost.
Umjesto da vidim drek u biseru,
ja vidim biser oko dreka.
Kad se dogodi nešto loše, kažem da se iz toga može učiti
i može se izroditi nešto dobro.
Fantastično. Kradem ti to.
Tužit ću te.
Volim te. Briga me.
Dobro. Vidimo se na sudu.
Ako ovo snimanje završi našim dugotrajnim suđenjem…
Vrlo je intimno. Super.
Upoznavanje s tobom i pokretanje našeg procesa
bio je očajnički čin u potrazi za srećom.
Teško mi je utvrditi razlog, ali nisam imao zdravo samopoštovanje.
Da.
Bio sam pretila osoba,
zvuči kao da nije neki veliki problem,
ili kao da me valjda treba žaliti.
Ali mene je osobno to baš jako sjebalo.
Objasnio si mi ideju o sjeni.
To je verzija one osobe koju želiš najviše sakriti od ostalih.
Toga sam se dana zamišljao kao onda kad sam imao 14 godina.
Kad sam te upoznao, imao sam 33 godine.
Bio sam iznimno uspješan
i fizički u sjajnoj formi.
Sve je to trebalo poništiti tu sliku koju sam imao o sebi.
No objasnio si mi da sam ja sebe vidio takvim
i negirao se.
Zato što sam osjećao veliki sram što tako izgledam.
Mislio sam da me drugi neće tako gledati ako budem uspješan.
I postao sam uspješan, a ljudi su taj moj izgled stalno naglašavali
i to me jako boljelo.
I dalje sam se osjećao kao da sam ta osoba
i taj me osjećaj stalno pratio.
Zapravo sam i dalje ta nevoljena osoba,
ali polako radim na tome
da ne samo da je prihvaćam, nego i da…
-Nego i da je super biti ta osoba. -Da.
Ali i dalje mi je to teško.
Bit će teško do kraja života.
SJENA
Svatko ima sjenu.
Svačija je sjena malo drukčija.
No s druge strane, ta je sjena svima zajednička,
jer je to onaj dio naše osobnosti kojega se sramimo.
Prvo moramo pronaći svoju sjenu.
Moraš je vidjeti da bi se fokusirao na nju
i da bi znao što s njom.
Trebaš je vizualizirati.
Zato sad zažmiri.
Vizualiziraj ono životno razdoblje
kad si se osjećao inferiorno, postiđeno, odbačeno i malodušno.
Doba kojega se sramiš.
To je onaj dio tebe koji želiš odbaciti,
ali to se nikada ne može dogoditi.
TI
SJENA
Za mene je to 14-godišnji pretili dječak, pun akni,
koji se osjeća vrlo neprivlačno.
Pitanje je što radiš s tom slikom u sadašnjosti?
To je nešto iz prošlosti, zar ne?
Razgovaraj sa svojom sjenom i pitaj je što misli o tebi.
Kako si se ophodio prema njoj.
Vidi što će reći.
POSLUŠAJ SVOJU SJENU
Kaže da sam negirao njezino postojanje,
i da sam osjećao sram što je tu.
Pitaj je što misli o tome.
Vrlo je povrijeđena, ljutita i uznemirena.
Sad me dobro poslušaj.
Sjeni je potrebna pažnja,
ali ne pažnja drugih.
Ne treba joj Oscar.
Ti si jedino biće čija je pažnja njoj bitna.
I zato pitaj svoju sjenu što možeš učiniti
da se iskupiš zbog toga što joj dugo nisi posvećivao pažnju.
Kaže da je trebam uključiti u moj život.
Da trebam podijeliti svoj život s njom i slaviti je.
Da se ponosim sobom.
U društvu, na poslu, ili u ljubavi,
u trenucima kad je ne priznaješ,
ne samo da je u redu što postoji, nego je ona predivan dio tebe.
U redu, sad otvori oči.
Ovo je alat koji će ti poboljšati odnos sa sjenom.
Ovo je dobro za sramežljivost.
Dobro je ako imaš javni nastup.
Dobro je i ako se moraš suočiti sa supružnikom, nebitno.
Ili kad ideš na spoj.
Dobro je za bilo koju dvojbu ili rizik,
za trenutke kad se moraš predstaviti u najboljem svjetlu.
Naš cilj nije dobar nastup.
Cilj nam je upotrijebiti ovaj alat i prihvatiti svaki ishod.
Da, jer ako sam zadovoljan samim sobom,
onda me tuđe mišljenje mnogo manje dira.
Shvati, nije bitno čini li ti se to dobro ili loše.
Bitan je proces stalnoga povezivanja.
Ne odaš li joj poštovanje, ili bolje reći, ne pridaješ li joj pažnju,
tjerat će te na destrukciju.
To je alat zbog kojega ćeš se bolje osjećati,
ali i filozofija o tome koja je tvoja uloga na ovom svijetu.
Ako si usklađen sa sjenom, dobit ćeš osjećaj cjelovitosti.
To znači da ne trebam ništa drugo.
Cjelovit sam i ovako. To je vrlo oslobađajuće.
Oprosti.
Molim te, ne udaraj moju sjenu.
U redu, žao mi je.
Je li te ozlijedio?
Ovaj te čudak ozlijedio?
Sad je volim i moram je paziti.
Pođi kući sa mnom.
Upoznali smo se prije pet godina, nisam imao nimalo samopouzdanja.
-Nisam ulagao u sebe. -Da.
Nisam znao kako da sam sebe volim.
Radio sam na tome da proniknem u tvoju ideju snimke.
Točno.
To se zove još i carstvo iluzija.
To je opet klasični dio X.
Znači da tražiš neko savršeno iskustvo.
Možda savršenu ženu,
savršenu količinu novca ili savršeni film.
Nije bitno što, jer to ne postoji.
To je samo slika u tvome umu. Razmisli o tome.
Koja je priroda snimke?
Ona je nepokretna, zar ne?
I nema dubinu.
Ali u ovom slučaju, snimio si je
i sad si sebi otežao situaciju.
Maštaš.
Ljudi se tješe da ako uđu u taj savršeni svijet,
da će se dogoditi čarolija.
Ali ne smiješ zaboraviti
da postoje tri aspekta stvarnosti.
Bol nikad neće nestati. Neizvjesnost nikad neće nestati.
Ne možeš pobjeći od potrebe za stalnim radom.
Svi moraju tako živjeti, bez obzira na sve.
Prije nego što sam te upoznao, bio sam vrlo nesiguran klinac.
Mislio sam da će me uspjeh i nagrade osloboditi od životne boli.
Naporno sam radio da dođem do te snimke.
Imao sam tu privilegiju i sreću
da sam ušao u snimku relativno rano.
No kako mi to nije riješilo nijedan moj problem,
pao sam u tešku depresiju.
Da.
No istodobno,
po medijima su brutalno razvlačili moju debljinu.
Svi su se osjećali potpuno slobodno
da udare u moju bolnu točku.
I zato sam digao štit.
Kao da sam iščekivao otrovne strelice od drugih.
I bio sam strahovito bijesan.
Zbog toga nisam nikako mogao
odbaciti negativne osjećaje o sebi i sve sam se više sramio svoje sjene.
Tek sam nedavno, u mojim tridesetima, kad sam te upoznao,
naučio kako se nositi s time
i kako stvoriti mišljenje o sebi.
Kužiš što hoću reći?
Kužiš me?
Samo malo. Ti to nešto žvačeš?
Da.
Čovječe, pa snimamo film!
Trebao si mi to reći prije.
Jebote, jede čokoladu! Trebaš li se komu javiti?
Da, ali idemo sad s ovime.
Oprosti, samo provjeravam bilješke.
Ma to su samo…
Nažvrljao sam kako sam ti prasnuo mamu. Prekriži to.
Ironično je što će mi mama sutra doći ovamo
i svi troje ćemo odraditi sesiju.
-Ne zajebavaj. -Ozbiljno ti kažem.
Nemoj joj to reći.
Ne, reći ću joj.
-Dobro. -Bok.
-Lijepo vam stoji ta boja.
-Hvala. -Lijepo izgledate.
Hvala.
Moja mama, Sharon.
-Ja sam Phil. -Drago mi je.
Drago mi je.
I meni.
Dobro.
Razmišljao sam o svojoj prvoj terapiji.
Otišli smo jednomu nutricionistu.
Toliko smo se svađali da je rekao
kako trebamo ići psihoterapeutu.
Doktor je rekao da trebam smršavjeti,
a ti si reagirala majčinski i odlučila ga poslušati
pa si me odvela nutricionistu.
Iskreno, nije mi to trebao ni reći.
Možda sam i sama mislila da trebaš smršavjeti.
Ne želim ići u prošlost, ali katkad se to mora.
Mama mi je spočitavala, a ona i moja sestra bile su vrlo sitne,
da sam velika poput tate.
„Velika si. Moraš smršavjeti.”
To me jako uznemirilo
jer ni ja ni moja djeca nismo bili vitki.
Umjesto da razmišljam o tome što radim,
radila sam ono što sam smatrala ispravnim, ako me razumijete.
Ne napadam te niti to želim.
Gledala si me kao predebeloga klinca,
to smo kužili i ja i doktor,
a zbog nekih društvenih konstrukata debljina se smatra defektom.
I zato sam mislio da nisam dobar.
Da sam loš.
Da za druge ne izgledam kako treba.
A ti si bila ona osoba
koja se trudila to ispraviti jer si mislila da se to treba.
Da.
I time si odmah preuzela ulogu negativke.
Odnosno, smatrao sam te osobom
koja me ne prihvaća.
To je misao da jedna važna ženska figura ne prihvaća tvoj izgled.
Ne krivim te zbog toga
jer sad shvaćam, odnosno shvaćam već neko vrijeme
da si se i ti tako osjećala u svojoj obitelji.
-Hoću ti reći kako je to utjecalo na mene. -Dobro.
Katkad mi je lakše,
iz nekoga razloga, voditi ovakve razgovore u ovom obliku…
Hvala, Jonah. Cijenim to.
Hvala ti jer nikad nisi razložio
da važna ženska figura u tvom životu nije prihvaćala tvoj izgled,
a ja o tome nisam razmišljala.
Pokušala sam to popraviti,
a nisam razmišljala o tome kakav će učinak to imati na tebe.
Da nešto razjasnimo, ne radi se o ovome ili onome.
Nije to bitno.
Ma koliko vam god bila jasna prošlost,
pravo je pitanje u kakvom ste sad odnosu.
I što vam treba?
-Jeste li kad razmišljali o tome? -Ponekad.
Možete li nam reći što mislite?
-Možeš biti iskrena. -Znam. Čekaj.
Htjela bih malo više dosljednosti.
Katkad mi se čini da Jonah dođe k meni,
jer ipak sam mu majka, kad mu treba razgovor.
No kad je u vrlo sretnoj fazi, onda se ne viđamo.
Kao da sam mu potpuno nebitna.
Volim se družiti s Jonahom
jer mislim da imamo pravi odnos.
Mnogo smo toga prošli i duboko smo povezani,
ali katkad sam uznemirena.
Ako mislim da mu se neće svidjeti ono što kažem ili nešto.
Teško je to artikulirati.
Artikuliraj.
Pokušavam.
Kao da se suzdržavam od toga da budem svoja
jer mu se ne želim zamjeriti.
Jesi li znao to?
Ne, nisam.
Katkad planem
kad mi se čini da ne slušaš druge ili kad vodiš glavnu riječ.
Da, znam.
No fora mi je čuti savjete kako da se poboljšam.
ili što ona treba učiniti da poboljša naš odnos.
Iskreno, u ovome kontekstu, neću se osjećati napadnuto.
-Misliš, ako je ovdje netko treći? -Da.
Kad smo kod toga, Phil je jučer nešto spomenuo.
Rekao je da ste bili intimni.
-Imaš li što reći? -Šali se.
Stvarno je to rekao, imam dokaz.
Bilo bi mu nezaboravno, vjeruj mi.
Evo ti sad.
-Evo ti. -Jebote.
Sad je dobar trenutak da završimo za danas.
-Vrijeme je. -Dobro.
No prije toga, nešto bih te ozbiljno pitao.
Jesi li kad, možda ne baš ovako,
ali jesi li kad vodio s mamom emocionalno otvoren razgovor?
Ne, ni blizu.
Da je danas živa, bi li ga vodio?
Danas? Da.
Da, bih.
Moraš shvatiti da mi je mama bila s drugog planeta.
Otac joj je bio psihopat.
S vrata bi već počeo mlatiti svoju ženu i najmlađu kćer.
No nije tukao moju majku, a to joj je bila najgora muka.
Kad je imala osam ili devet godina, nije više htjela s njim razgovarati.
Na vrhuncu Velike depresije 1932. godine samo se pokupio i nestao.
Bez riječi, nije im rekao da ih napušta.
Digao se usred noći i zauvijek otišao.
Nakon četrdeset godina pokušao je kontaktirati s mojom majkom,
ali bila je nepokolebljiva. Mislim da nije ni odgovorila na pismo.
Imala je problem s muškarcima, iz očitih razloga.
Svaki bi dan za večerom držala tiradu o muškarcima.
Da su ovakvi ili onakvi. Nisam se mogao ne slagati.
Moj je otac morao biti na njezinoj strani.
-Što bi onda on učinio? -Rekao bi da ima pravo.
Da su muškarci koma.
Tek sam s 14 godina skužio da sam i ja muško.
Ni 50 godina poslije nije mogla to preboljeti.
-Nije mogla. -Zapela je u labirintu.
Pedesetak je godina bila zaglavljena u labirintu.
LABIRINT
U labirint su uvijek uključeni drugi.
To je plod dijela X,
jer dio X želi da sve bude pošteno.
Klasični je primjer
kad netko želi samo misliti i razgovarati o drugoj osobi.
Zapravo si govoriš
da ćeš to prevladati onda kad se iskupe za svoja djela,
bilo da je neka svađa ili prijevara.
Nije bitno što je.
Smatraš da su te maltretirali, imaš potrebu da sve bude fer i život ti staje.
TVOJ ŽIVOT
Vrijeme leti, stoga nemamo vremena za ta sranja.
LABIRINT
POMAK, ZAROBLJEN U PROŠLOSTI
Čini mi se da sam cijeli život proveo u labirintu.
Zaglavio sam jer sam imao osjećaj da sam doživio neku nepravdu.
Na to sam uzalud potrošio sate, dane, mjesece i godine.
Kako se mogla izvući iz labirinta?
Čuj, prosječne osobe žele zadovoljštinu.
Žele da sve bude pošteno. Žele da sve bude uravnoteženo.
To nećeš dobiti od njih.
No osjećat ćeš se zadovoljno
i da je sve u ravnoteži,
tako da dobiješ zadovoljštinu od same vježbe.
To je aktivna ljubav.
AKTIVNA LJUBAV
Sad zažmiri.
Zamisli da si okružen svemirom koji je sazdan od ljubavi.
Znam da zvuči ludo, ali začepi. Učini što ti kažem.
Ne prejudiciraj i vidi što će se dogoditi.
Pokušat ću objasniti.
To je svijet koji je ispunjen ljubavnom energijom.
Osjeti kako preuzimaš svu ljubav u svemiru
i nježno, ali čvrsto spremaš je u svoje srce.
U tom si trenutku baš ti glavni vođa ljubavi
u cijelome svemiru.
Želiš vidjeti osobu na koju si ljut,
koju mrziš i koju prezireš.
Potom šalješ svu tu koncentriranu ljubav
prema toj osobi.
Ništa ne držiš u sebi. Daješ sve.
Ne samo da vidiš,
nego osjećaš da tvoja ljubav ulazi u tijelo te osobe.
To je jako važno.
Nakratko se sjedinite.
I u tom trenutku pomisliš, ako se možeš sjediniti s tim gadom,
onda to možeš sa svakim.
Tu je prava vještina, da ne kažem majstorstvo.
Ljudi kažu da tražim od njih da vole nekoga koga mrze.
To ne služi praštanju, niti za tu drugu osobu.
To je da se osjećaš cjelovito i izađeš iz labirinta.
Tako ćeš krenuti naprijed.
Želiš li imati pravo ili nešto stvoriti?
Uvijek se svodi na to.
Život ide naprijed.
Slobodno gubi vrijeme na igre,
ali te sate i dane ne možeš vratiti.
U starijoj se dobi angažirala u zajednici
i bila je sjajna u tome.
Kad bi je pitali što radi,
rekla bi da organizira stanoprimce i gura njihove zahtjeve.
Nikoga se nije bojala.
Kad je gradonačelnik New Yorka vidio moju majku,
rekao je da ne nastavlja pregovore dok Rosalie Stutz ne ode.
Morali su je natjerati da ode. Strašno je se bojao.
Tužnu priču s muškarcima pretvorila je u supermoć da ih se ne boji
i borila se za dobro.
Da, baš tako.
Kako je to utjecalo na tebe, da ti je mama mrzila muškarce, a ti si muško?
Osjećam da svi čekaju odgovor,
ali ne znam koji je točan odgovor.
No jedno sigurno znam.
Postao sam nesiguran sa ženama. To je prilično jasno.
U meni nije bilo hrabrosti
da bih mogao prići nekoj ženi i osjećati se sigurno.
Ne znam kako to bolje opisati.
Smatraš da te reakcija tvoje mame obezvrijedila
i zato se nisi osjećao siguran sa ženama?
Da, to čak nije bilo ni nešto što sam anticipirao.
Zbog nje sam se osjećao kao da nemam pravo na to.
Malo sam to prevladao, ne sasvim.
Bihevioralno jesam, ali ne i emocionalno.
Je li ti zbog toga bilo teško vjerovati ženama?
Misliš je li se i danas tako osjećam?
Sad mi to nije neki problem.
Danas bih bio mnogo bolji partner nego prijašnjih godina.
No ljestvica je vrlo nisko.
Doista vrlo nisko.
Što misliš o ljubavnim vezama?
Zanima te imam li je?
Da. Jesi li u vezi?
Ne, nisam.
Jesi li kad preskočio taj zid koji ti je izgradila mama
i zbližio se sa ženom u onoj mjeri koliko si ih se plašio?
Pa rekao bih…
Jesam, jednom.
No iz niza razloga neću ulaziti u pojedinosti.
Je li to bilo prije mnogo godina ili nedavno?
Taj toplo-hladni odnos traje 40 godina.
Znam da zvuči ludo.
Što te sprečava da bude trajan?
Bit ću općenit.
Ona ima i drugih obiteljskih stvari,
koje su je odvele u suprotnom smjeru.
Ali i zbog mog zdravlja.
Jer sam obolio.
Parkinsonova bolest dvostruko je utjecala na mene.
Zanimljivo, danas jedva da se…
-Zbilja je dobro. -Uopće se ne treseš.
Hoćeš li mi biti pratnja? Čini se da mi tvoje društvo pomaže.
Svaki dan bio bi sa mnom do 19:00 ili 20:00 i onda bi bio slobodan.
Nemoj sad sve okrenuti na zajebanciju.
-Drži se našeg plana. -Hvala.
-Znam što radiš. -Hvala.
Dakle, zbog bolesti i njezine obiteljske situacije.
Da.
Ne znam kako je to kad imaš Parkinsona,
ali je li ti bolest možda neki oslonac
da ne doneseš neku emocionalno strašnu odluku?
Da, 100 %.
Jedan šašavi dio mene
iskorištava svaku priliku da dokaže svoje.
No dio X sprečava te da doneseš takvu odluku.
Da.
Mene ljubavne veze u jednu ruku strahovito plaše.
Shvatio sam da je
jedini način da uspiju samo ako se izložiš i budeš posve ranjiv.
Da.
Ljudi su jako sjebani i često se sami udaljavamo od sreće,
ali možda to vrijedi pokušati da barem razmišljaš o njoj.
Definitivno si uspio u tome.
Ne mogu ti ni opisati koliko sam u posljednje tri minute potiskivao šale.
Kužim.
I ja imam istu bolest, izbjegavanje emocija zbijanjem šala.
Da.
Mogu li postaviti nasumično pitanje, a ti mi reci da odjebem?
Da.
Misliš li
da ćeš je nazvati ili imati neki novi uvid u vaš odnos?
Mislim da hoću, da.
Ozbiljan si ili to samo kažeš da me umiriš?
Ne, ozbiljan sam.
Kao da mi taj neki izvor energije može pomoći donijeti takvu odluku.
Kužim, jer prema tebi osjećam čistu ljubav.
Samo želim…
Htio bih
da budeš sretan.
Da, osjećam to.
Kod mene ova bolest nije tipična.
Kad govorim o tome, na nekoj nesvjesnoj razini,
povezao sam se sa ženom i osjećao se izliječeno.
No za Parkinsonovu bolest nema lijeka.
Točno, nema.
No većina nije tako bolesna.
Ja sam već dugo bolestan.
Odrastao sam na Manhattanu i navikao sam izlaziti.
Kad sam imao 21, 22 godine, izlazili bismo svaku drugu večer.
Bio je petak, trebao sam se naći s dvjema ženama u nekom baru.
Rekao sam da ću doći za jedan sat.
Baš sam drijemao i vratio sam se u krevet.
Rekoh, odrijemat ću još 20 minuta i onda idem taksijem do centra.
Probudio sam se u ponedjeljak.
Skužio sam da sam sjeban i da nešto ozbiljno ne valja.
Bio sam potpuno iscrpljen i smožden.
Dat ću ti primjer.
Kad bih trebao u čistionicu, koja je bila odmah preko ceste,
pitao sam se mogu li uopće doći donde.
Imam li snage za to?
To nisam bio ja, bio sam hiperaktivan.
Zato sam otišao neurologu.
Na pregledu mi je rekao da imam cervikalnu stenozu,
da moram na hitnu operaciju jer imam Parkinsonovu bolest.
Kako si se osjećao toga dana?
Moja će sjena izaći
kad vidiš kako mi izgleda rukopis.
Zašto?
Jer je jedva čitljiv.
Ni ja ga ne volim gledati.
Prije sam bio jako dobar s rukama.
Bio sam jako dobar u košarci, vrlo spretan.
A danas…
Vidiš odmah i sam.
No kad me uhvati taj strah,
pokušavam vidjeti sjenu u tom trenutku.
I izgleda oronulo. Znaš što to znači?
-Iznemoglo? -Da, baš tako sad izgleda moja sjena.
Kao da će se raspasti.
Mogu li zdravstveni problemi dovesti do usamljenosti?
-Da. -Zašto?
Jedno sam se vrijeme doslovno bojao izaći iz kuće.
Jesi li kad razmišljao o djeci?
Jesam, stalno, ali sad je kasno.
Ne želim sad imati dijete.
Zašto ne?
Još sam vrlo slab.
Ako sad moram ustati, moram razmišljati kako to izvesti.
Bilo bi mnogo situacija u kojima ne bih mogao sudjelovati.
To ne bi bilo pametno.
Baš sranje.
Da.
No da mi se to nije dogodilo,
ne bih dobio posljednja saznanja.
Jer svaki put kad padnem,
dobijem više saznanja.
Zbog Parkinsonove bolesti postao sam svjestan vremena.
Spoznao sam koja je moja uloga i što trebam činiti.
Ako ne radim, počnem se baviti time što me snašlo.
Kako mi ta muka otežava život.
Onda se krenem samosažalijevati.
To je gubitak vremena.
Uđeš li ikad u tu zonu sažalijevanja?
Da, stalno.
No vrlo brzo izađem iz nje.
Kad sam osmišljao film,
koristio sam se tvojim crtežima da prikažem alate.
No kako su pomalo lelujavi,
zanima me je li u redu da ih prikažem?
Svakako, to bi bilo odlično.
Tim bolje što su lelujavi.
Osnovna je pretpostavka da nećemo svaki put pobijediti,
svakako ne možemo biti savršeni.
Ne možemo to kontrolirati, ali imamo snažnu volju da idemo naprijed.
Ovo te podsjeća na to.
Svaka kartica ima drukčiji pristup prema istome cilju.
Kaže: „Blento, poduzmi nešto, ma koliko te god bilo strah.”
RADIKALNO PRIHVAĆANJE
To me podsjeća na radikalno prihvaćanje,
koje mi mnogo pomaže u životu.
Upravo tako.
Evo u čemu je stvar. Iz svakoga se događaja nešto može naučiti.
Kad nešto pođe po zlu,
svatko može reći da nije sve tako loše i da će sutra biti bolje.
To nije dovoljno.
Moraš stvoriti refleks da iscijediš sok.
Iscijediti sok znači pronaći nešto smisleno.
Pokušaj doći u stanje bez mnogo negativnosti,
i radi na tome kako riješiti neki problem.
Moram raditi sklekove.
Postoji li nešto dovoljno čvrsto da izdrži moju težinu?
-Radio bi sklekove? -Da, kočim se.
Možeš ih pumpati na kolicima za kameru.
Pažljivo, Phile.
Nikad još nisam pumpao pred toliko ljudi.
Dovoljno mi ih je i deset. Ovo je dobro za sklekove.
Smijem li ovo uzeti?
Najskuplji sklekovi…
Prvo, ne smiješ osuđivati.
Ne smiješ si govoriti ništa negativno.
To ne znači da si glup ili da nema ničega negativnog.
Ne smiješ to raditi, to ruši naš proces.
Drugo, moraš pronaći nešto pozitivno u svemu.
Stari, razvaljuješ.
Kad ih dnevno odradiš sto, postaneš jači.
-Dnevno ih odradiš sto? -Valjda.
Svaki put kad se zakočim, ne mogu se micati kako hoću.
Sad je bolje, ali kad se zakočim u ovoj pozi, ne mogu pomaknuti ruke.
Pa sam otkrio sklekove.
Možda se ovo proširi ako to ne izbacite u montaži.
Dakle, cijeđenje soka iz limuna
znači da osim volje da nešto učiniš, imaš i vjeru da ćeš uspjeti.
Negdje vani postoji nešto vrijedno.
I sve ti počinje imati sve više smisla.
Ne dolaziš do smisla kroz velike spoznaje.
Do toga dolaziš preko sitnica.
Bolje mi je sad.
-Sad sam opušteniji. -Učinio bih to za mamu.
Oprosti.
Sve događaje trebaš smatrati vrijednima.
Ako to možeš, onda si u zoni golemih prilika.
To je sve što ću reći.
Ovo je bilo genijalno. Svaka čast.
Jedna od Stutzovih najboljih misli.
-Slažem se. -Trebao sam to iskoristiti sinoć.
Da? Što je bilo?
Imao sam napadaj tjeskobe i nisam mogao spavati.
I umjesto još jače tjeskobe što se neću dovoljno naspavati za posao,
primijenio sam radikalno prihvaćanje i iskoristio to vrijeme
da smislim nove ideje za današnje snimanje.
Dobro si to odradio.
Nemoj sad sjebati ovo.
Jesam li rekao što o Kainu i Abelu?
-Možda nisam. -Išao si s njima u srednju?
Sjećam se, imao sam devet godina.
Letenje avionom bilo je tad poseban događaj, ne kao danas.
Nismo vidjeli prst pred nosom od oblaka.
Otac me je krenuo smirivati,
rekao da se ne brinem jer se penjemo i brzo ćemo vidjeti sunce.
Nisam mogao vjerovati.
Mislio sam da je prolupao.
Kako bi sunce moglo biti gore
kad su oko nas posvuda gusti oblaci?
I točno se sjećam trenutka
kad je sunce izvirilo kroz oblake. Taj me prizor očarao.
Čitav mi je svemir postao drukčiji jer…
Nisam više prosuđivao stvarnost
kroz iskustva u posljednjih pet minuta.
Sunce je uvijek tu.
Oblak je uvijek ovdje i blokira sunce.
Ako ga ne možeš probiti, smatraš da ti je dan ružan.
Zapravo, misliš da ti je život ružan.
DIO X CRNI OBLAK
Svaka tvoja misao utječe na tvoje raspoloženje.
Svaka tvoja misao može biti pozitivna ili negativna.
I zato protok zahvalnosti želi odabrati pozitivne misli.
PROTOK ZAHVALNOSTI
Dio X želi da imaš negativni protok kako bi stvorio oblak,
tako da ne vidiš sunce.
Zaboravljaš da je gore sunčano.
Pitanje je onda kako prodrijeti kroz oblak.
Odgovor je u tome da budeš zahvalan.
Tako ćeš imati osjećaj
da uvijek postoji nešto pozitivno, čak i ako to uopće ne vidiš.
No za to ti treba mehanizam i alat.
Protok zahvalnosti ne znači ono na čemu si zahvalan.
Protok zahvalnosti znači proces stvaranja toga.
Sad zažmiri.
Izgovori dvije, tri, najviše četiri stvari na kojima si zahvalan.
Što su manje, tim bolje.
To te tjera da koncentriraš zahvalnost.
Učini to polako, želiš osjetiti tu zahvalnost.
Zahvalan sam na nećacima.
Zahvalan sam na surfanju.
Zahvalan sam na…
Na svojem psu.
Zahvalan sam na tebi.
Samo nastavi brojiti, ali nemoj izgovarati naglas.
Nastavi stvarati taj tok zahvalnosti.
Dobro.
Željet ćeš stvoriti još jednu zahvalnu misao, ali nemoj.
Blokiraj je. Osjeti samo pozitivnu silu koja bi je stvorila.
I kako ona raste, polako te preplavljuje.
To je protok zahvalnosti. Bilo je odlično. Jesi li što osjetio?
Osjetio sam kao da se
sve nekako usporava.
Osjetio sam toplinu.
Kao neku ugodu.
Jako dobro.
Ključno je ne ponavljati iste stvari na kojima si zahvalan.
Želiš biti kreativan.
Kad moraš čeprkati po umu i pronalaziti ih,
sam će ti proces promijeniti raspoloženje.
Najbolje je to primijeniti kad ti misli izmaknu kontroli.
Najgore je svađati se s njima.
To ima strašan učinak i nemaš nikakve koristi od toga.
Zahvalnost nije samo osjećaj sreće jer ti je netko pomogao ili što već.
Zahvalnost je stanje uma u kojem želiš biti što češće jer te ono uzdiže.
U tom stanju probijaš oblak.
Kad si gore, u drugom si svijetu.
Dio X ti govori da ne trebaš biti zahvalan i kaže da si nagrabusio.
Da si žrtva, nisi učinio dovoljno.
Zašto biti zahvalan na onome što imaš?
To ti govori vrag, to je klasični dio X.
Ne razgovaram mnogo s tobom o tvojoj bolesti.
Pitam se koliko na to utječe moj strah što si ne želim priznati
da se bojim o tome razgovarati.
Rekao bih da me vjerojatno podcjenjuješ.
Jer se svaki dan prilagođavam svojoj bolesti i mnoge su prilagodbe korisne.
Čudan sam u vezi s time.
Ne razmišljam mnogo o tome.
Razmišljam o budućnosti.
Najveći mi je strah da neću stići napraviti sve što hoću prije negoli umrem.
Ima toliko toga.
Ovdje smo zagrebali možda 10 % toga.
Tek manji dio, da.
Smrt je sama po sebi
vrlo složena tema za sve.
Ja se zapravo
jako bojim da ću te izgubiti.
Nije da se time stalno bavim,
ali ti si osoba kojoj idem po životne savjete,
koja me tješi da uvijek postoji neki izlaz.
No u isto vrijeme
kad sam imao svoje jedino veliko iskustvo sa smrću,
ti si osoba koja mi je pomogla da to prebrodim.
Govoriš o svom bratu?
Da. Kad je iznenada preminuo prije nekoliko godina,
pa i prije ovoga snimanja, nisam znao da je i tebi umro brat.
Ispričao si nam gdje si bio toga dana.
Točno znaš na kojemu mjestu.
Kako si taj dan bio u školi i ostalo.
Ja većinu vremena izbjegavam razmišljati o tome danu.
Tog sam jutra otišao u tvoju ordinaciju.
Bio je to najintenzivniji dan u mom životu.
Meni apsolutno najpotresniji događaj.
Sjećam se da si mi rekao da ti dam svoj telefon
i onda si me fotkao.
Zašto si to učinio?
Rijetko kad u životu dobiješ priliku snimiti
neki od najvažnijih trenutaka.
Onda mu se vratiš.
Nije bitno je li za tjedan ili godinu.
Imaš neki vremenski razmak.
U tom se periodu
oporavljaš od toga događaja.
Nisam tu fotografiju pogledao
u protekle četiri godine.
Isprintao sam je jer sam ti je htio pokazati da je pogledaš.
-Nisi je pogledao četiri godine? -Tako je.
Zanimljivo je…
Kao da sam odbacio sve maske.
-Imam neobično spokojan izraz lica. -Da.
Prilično bizarno.
Možda zato što se tu srušilo
sve ono što je bilo nevažno.
Srušilo se sve što si mislio da trebaš, a nisi trebao.
Ovo je fotografija osobe koja je prošla tešku muku,
koja se izvukla i koja je sad dobro.
Bez ikakve drame, što mi se sviđa.
Ovo je fotografija pobjede, iako možda ne izgleda tako.
PROCESUIRANJE GUBITKA
Procesuiranje gubitka alat je koji pomaže da prebrodiš gubitak.
Većina je ljudi jako loša u tome.
Ne samo da loše podnose gubitak pa budu depresivni i potišteni,
nego ih i prije samoga gubitka muče brige o tome.
Cilj je toga alata steći moć nevezivanja.
To znači da nešto mogu htjeti, ali prihvaćam i da to ne mogu imati.
I dalje to želim, svim srcem.
Ali spreman sam i izgubiti.
Prvo zamisli nešto za što si se previše vezao.
To može biti neka osoba, posao ili neka sitnica, nije bitno.
No to mora biti nešto što bi teška srca pustio.
Bojiš se da će se nešto strašno dogoditi ostaneš li bez toga.
Jesi li?
Dobro.
Sad zamisli da se hvataš za to.
Nema veze ako to nije neki predmet.
Samo zamisli da se hvataš za to kao što se hvataš za granu na stablu.
Zastrašujuće je. Bojiš se pustiti.
No svejedno si se pustio.
Kad si se pustio, počinješ padati.
No osjećaj nije loš.
Pad je na tvoje iznenađenje polagan i nježan,
ali ti svejedno padaš.
I govoriš: „Spreman sam sve izgubiti.”
I moraš to reći tiho.
Želiš osjetiti da to doista misliš.
U trenutku kad to izgovoriš, udaraš o površinu sunca koje je bilo ispod tebe
i tvoje tijelo izgori.
U tom si trenutku izgubio sve
jer je tvoje tijelo instrument posjedovanja.
Ako ti je tijelo izgorjelo, ti si tek jedna zraka
u nizu ostalih zraka.
Zračiš u svim smjerovima.
Zračiš čistu ljubav i ugodu.
Kad gledaš oko sebe,
vidiš beskonačno mnogo drugih sunca
koji izgledaju poput tvoga i sva ta sunca zrače.
Zatim začuješ kako govore jednoglasno:
„Mi smo posvuda.”
Taj se svijet zove svijet sunca.
Ondje samo možeš davati, ne možeš uzimati.
Ne možeš se primiti nizašto, to je nemoguće.
Sad otvori oči.
Kako se osjećaš?
Odlično.
-Ne želiš više ništa reći? -Želim.
Jako sam dobar u nevezivanju,
bilo da je riječ o poslu i identitetu, a ni svađama ne pridajem pažnju.
To mogu postići i koristim se alatima za to.
No kad je riječ o ljubavnoj vezi
ili o dragom članu obitelji,
pomisao da to izgubim
iznimno mi teško pada.
Gledaj na to ovako. Nije da ti je cilj nevezivanje,
nego se želiš približiti tomu konceptu
svaki put kad se uplašiš gubitka.
Većina je ljudi
cijeli život uvijek bila vezana za nešto ili nekoga.
Dakle, pomaže im čak i činjenica da se mogu približiti tomu konceptu.
Ako si čovjek, to nije moguće, a i potpuno nevezivanje nije dobro.
To mi ima smisla.
Dakle, cilj je da ne budemo potpuno nevezani.
Nego da radimo na tome kako ti nijedna osoba, mjesto ili predmet
svojim nestankom ne može oduzeti tvoje čitavo postojanje.
Tako je.
Ne želim ništa imati u sjeni,
jer ne želim da to postane nešto što me izjeda.
Čak i kad kažeš čega se sve bojiš
ili što te boli, djeluje oslobađajuće na mnogo razina.
Mnogo mi pomaže procesuiranje gubitka.
Želim biti smiren poput redovnika i shvatiti da alati pomažu,
ali tu bol osjećam svaki dan.
-Kužiš me? -Da.
Brat mi i dalje nedostaje.
I jako će ti dugo nedostajati.
No ovako ću ti reći.
Smrt nije trajno stanje.
U redu je bojati se smrti
sve dok smatraš da postoji nešto nakon smrti.
Ponovno rođenje.
Prihvatiti ideju da je ponovno rođenje moguće,
da se nešto dobro može dobiti i od najgorega,
da se životni ciklus može ponovno pokrenuti.
Tad je čovjek najbliže Bogu.
Shvaćam. Stvarnost je da život ide dalje.
No doista ne želim ostati bez nekih ljudi.
Ni ja tebe ne želim izgubiti.
Što da radim?
Trebali bismo se vjenčati.
Hoću predbračni ugovor.
-Ovo je dobro. -Genijalno.
Da.
Snimanje ovoga filma pomaže mi
utoliko što sam mislio da ljudi koji su mi uzor,
nemaju probleme koje ja imam.
Oprosti.
Razumijem te.
Znam da je to apsurdno.
-Smiješ se jer je apsurdno. -Da.
Mislim da je dobro da ljudi vide
da i tebe, koji si smislio ove alate, nešto muči. Važno je da i naši uzori
nisu izuzeti od naših problema.
I ti se boriš s ljudskim problemima baš kao i svi ostali.
Čovjek nije nikad lišen boli,
neizvjesnosti ili stalnog rada.
Ima nešto predivno u tome da si nam otkrio svoju ranjivost,
meni je to signal da nikad neće postojati čovjek koji je sve dokučio.
Da.
To je tajna života.
-Što se mene tiče. -Što?
Prihvaćanje da nitko nikad neće dokučiti tajnu života.
Sreća ovisi o tome kako prihvaćaš tu činjenicu i što poduzimaš u vezi s time.
No prvo to moraš prihvatiti.
U protivnom imaš nešto što te muči, s čime se ja mogu nositi,
ali ti ne možeš.
Ovo je sad sjajan trenutak.
Možete li vi ostati ovako, a da ja odem doma spavati?
Kad se vratim ujutro, htio bih vas zateći ovako.
-Je li to razuman zahtjev? -Da.
Jesi li umoran?
-Jesam. -U redu, onda prilegni.
Što vidiš kad sklopiš oči?
Vidim ocean.
Prekrasnu plažu, a valovi su…
Valovi nisu veliki, savršenog su oblika.
I sad se valjaju po mome tijelu.
Je li voda topla ili hladna?
Topla je.
Znaš što je moja majka rekla kad mi je brat otišao u bolnicu?
Da je ušao kao dječarac, jer je imao tri godine.
A da je tri mjeseca poslije, mislim da je toliko još poživio,
bio odrastao čovjek.
Dakle, preobrazio se.
To me baš rastužilo.
Ali i zadivilo, valjda.
-Vidiš li ga sad? -Što?
Vidiš li ga?
Da, ali nije baš…
Čini mi se da je to moj brat, ali izgleda mi kao da je tvojih godina.
Govori mi
da mi nije dao znak upozorenja da će umrijeti.
Kaže da…
Kaže da ga to nije jako mučilo jer je znao što ga čeka.
Ne razumijem kako mi je
mogao reći prije.
Možda jest. Ne znam.
Kunem ti se, znam da je nemoguće, ali imam osjećaj kao da letim.
Kakav je osjećaj?
Odličan.
Mogu li sjesti?
Letiš kroz zrak?
Nadam se da ću prestati kad mi stopala…
Imaš li osiguranje?
-Da. Želiš sjesti? -Da.
Onda sjedni, nema problema.
Lijepa soba.
Svaki mi je dan pravi izazov ustati iz kreveta.
Možda samo pokušavaš steći kontrolu nada mnom.
Nisam siguran. Zašto?
Zbog svega navedenog.
-Da ti netko donese lijek? -Može.
Sviđa mi se ovakva pozadina.
Mnogi ljudi imaju snove
gdje otkrivaju još jednu spavaću sobu u svojoj kući,
ili katkad otkriju još nešto veliko.
Zapravo, u svijetu snova čovjek postaje svjesniji.
Tvoj se pogled na svemir širi.
Dakle, kad ljudi sanjaju da u kući imaju prostoriju koje zapravo nema,
to znači da im se um širi?
Da.
Ludo.
Jebemu, onda neka čini točno ono što mu kažem.
Jamčim da će se osjećati bolje.
Čekaj, imam ideju.
Reci.
Budući da smo već snimili uvod,
ovo bi moglo biti za kraj.
Da kažemo zašto sam snimio ovaj film nakon svega što smo prošli.
To je dobro.
Hajde, probaj. Ali brzo.
Izgovori replike za uvod i za kraj.
Snimam ovaj film
jer želim da tvoju psihoterapiju i tvoje alate koje sam upoznao
vidi što veći broj ljudi.
Snimio sam ovaj film
jer volim Phila.
Jer volim svoj život koji su mi omogućili ovi alati.
Nije mi bitno što će ljudi misliti o filmu.
Bitno je da smo ga završili.
Zajedno.
Osjećam da smo sad bliskiji više nego na početku snimanja
i to je odličan znak.
To je velika sreća za mene, koji imam 74 godine.
Volim te.
Volio bih da me prestaneš toliko zamarati svojim sranjima.
ZA NAŠU BRAĆU
Kad smo snimali prije nekoliko mjeseci,
spomenuo si jednu svoju nestalnu vezu koju imaš duže vrijeme.
Kratko si mi spomenuo preko telefona
da si kontaktirao s tom osobom.
Razgovarao bih o tome, ali samo ako se slažeš s time.
To je nevjerojatno.
Ona mi je najbliskija osoba na svijetu.
Kad smo bili mladi, nismo htjeli imati vezu zbog mene.
Nisam imao volje da ta veza uspije.
No sad imam.
-Javio si joj se nakon našeg razgovora? -Da, to mi je pomoglo.
-Posramio sam se zbog našeg razgovora. -Zašto?
Jer sam radio nešto, a nisam se posve predao tomu,
nego tek napola.
To mi je jako pomoglo.
Što misliš, tko se više boji da ta veza ne bude ozbiljnija?
Ti ili ona?
Ja, 100 %.
Misliš li da ćeš moći maknuti neke zidove,
odbaciti strahove i pokušati,
ili bi to želio?
-Pokušat ću. -Kakvom se ishodu nadaš?
Nadam se da će uspjeti.
Takav ishod želim.
Prijevod titlova: Mane Galović