Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Hvad så, Stutz? -Hej, Jonah.
Underhold mig.
Det siger du, når jeg sætter mig.
Det får alle at vide.
Ja, til en konsultation, der ikke bliver filmet.
Det andet, du siger, der får mig til at grine,
hvilket er fedt, er: "Fortæl ikke om alt dit lort."
Du har fortalt mig om dit lort i årevis, og jeg er træt.
Her er vi så.
Hvorfor tror du, jeg laver en film om dig?
Jeg tror, det er mine idéer.
Jeg tror, mine idéer påvirkede dig,
og jeg tror, du ville udsætte andre for idéerne.
Og måske…
Måske er det bare et forsøg på at få kontrol over mig, eller…
Hvorfor gjorde du det?
Jeg har besluttet at lave den, fordi jeg vil præsentere dine værktøjer.
Og læren fra dig, Phil Stutz, min terapeut,
på en måde, der giver folk adgang til dem
og bruge dem til at gøre deres eget liv bedre.
Så jeg tænkte, vi ville filme en session på en dag,
og afdække nogle af de værktøjer, der har været mest nyttige.
Det er godt.
Og gøre det på en måde, der også ærer…
...livet af en, som jeg holder meget af og respekterer.
Godt.
Men kan du være sjov en gang imellem? Bare…
Hvad er som regel dit første spørgsmål?
Jeg spørger først om, hvorfor de er her.
Mange psykologer vil sige: "Forstyr ikke patientens proces.
De finder svarene, når de er klar."
Det er ikke acceptabelt.
Da jeg begyndte, var modellen at være neutral.
"Jeg ser bare på. Jeg har ingen hund i denne kamp."
Det var en meget langsom proces, og der var meget lidelse.
Du kender mig.
Jeg ville sige: "Rend mig."
Har jeg at gøre med en med en depression, som frygter
at de ikke kommer sig. Jeg siger: "Gør, som jeg siger,
så garanterer jeg, at du får det bedre."
Da jeg kom ind på dit kontor, satte vi os ned,
og så fortalte du mig, hvad jeg skulle gøre.
Du gav mig en form for handling. Du gav mig et redskab.
Det er bydende nødvendigt.
Jeg ville have fart på.
Ikke for at kurere nogen på en uge, det er umuligt.
Jeg ville have dem til at føle en forandring,
en bevægelse fremad.
Det giver dem håb. Det er faktisk muligt.
Hvad er redskaberne?
Et redskab kan ændre din tilstand, din indre tilstand
med det samme i realtid.
Det tager en oplevelse, der normalt er ubehagelig,
og så bliver den en mulighed.
Værktøjer ændrer ens humør
og giver et håb om, at det ikke vil være ens humør for evigt.
Det er korrekt.
Det er en visualiseringsøvelse i realtid,
man gør i sit hoved
I den forstand er jeg lærer.
Jeg underviser i at bruge det, men også hvornår man skal bruge det.
Alle dine patienter, mig selv inklusive, har en masse sedler.
De er tegninger af redskaberne fra vores sessioner,
som vi tager med hjem.
Jeg tænker visuelt.
Jeg begyndte at tegne kortene til mig selv,
men det hjalp patienterne enormt.
Kortenes styrke er, at de gør store idéer til simple billeder.
Det var en måde at kommunikere på,
som jeg følte, var stærkere end at bruge ord.
Når de tager kortet ud,
er der en forbindelse mellem os to, et bånd.
Ja, vi har et unikt, personligt forhold.
Så meget, at du lader mig lave en film om dig.
Det har jeg aldrig oplevet i den terapeutiske verden.
Mit liv er blevet meget bedre som et resultat af arbejdet med dig,
og hvis det virkede for mig, vil det måske virke for andre.
Nå, ja. Tid til medicin.
-Tid til hvad? -Du skal tage din medicin.
-Tak. -Alarmen gik.
Lort.
Jonah, vil du tage Parkinsons-medicin med mig?
Jeg har lagt det på hylden.
Da jeg var barn, og da jeg tog stoffer…
Havde du sagt, at om 50 år vil du tage al den her medicin…
Er det hele medicin mod din Parkinsons?
Ja.
Med Parkinsons er det største, og der er noget godt ved det,
at man skal planlægge mange små ting.
Når jeg skal ud af sengen,
skal jeg vride mig for at komme ud.
Det sværeste for mig er at komme op om morgenen.
-Men af meget andre grunde. -Ja.
Ja.
Før jeg mødte dig, var min erfaring med terapi meget traditionel,
hvor man taler,
og personen ville sige: "Hvordan føles det?" eller "Interessant."
De holder mig på afstand.
Jeg tænkte på, hvordan man i traditionel terapi
betaler denne person, og man gemmer alle sine problemer til dem,
og de lytter bare.
Og dine venner, som er idioter,
giver dig råd.
-Ja. -Uopfordret.
-Ja. -Og dine venner skal bare lytte.
Og din terapeut skal give dig råd.
Det er ikke, fordi de psykologer ikke vil hjælpe dig.
Virkelig ikke.
Jeg følte altid, at der manglede noget.
Et redskab er en bro
mellem det, du indser, problemet er og årsagen til problemet.
Til herovre,
hvor man får lidt kontrol over symptomerne.
Det handler om muligheder.
Og ikke en eller anden lortedefinition.
Mulighed betyder, at man reagerer anderledes.
Det lyder…
Hvad hedder det? Banalt. Men det er faktisk sandheden.
Noget af det første, jeg arbejdede på, var min livskraft.
Det var en øjeblikkelig ting, der kan ændre ens liv.
Og noget, jeg tror, alle nemt kan holde fast i.
Og det var første skridt for mig
mod at blive rask.
Korrekt. Her er det klassiske, der sker.
En fyr er deprimeret, kommer ind på mit kontor og siger:
"Jeg ved, mine vaner er lort. Jeg er udisciplineret. Jeg er doven.
Men hvis jeg vidste, hvad jeg skulle gøre,
hvad min mission var, ville jeg være som skudt ud af en pistol."
"Men jeg ved ikke hvad jeg skal gøre,
så jeg er doven og gør ikke noget."
Derefter kommer depressionen.
Der er noget, der vil gælde dig
og andre der ikke har retningsfølelse,
eller ved ikke, hvad de skal gøre.
Svaret er, at du altid kan arbejde på din livskraft.
LIVSKRAFT
Den eneste måde at finde ud af, hvad du bør gøre,
er at aktivere din livskraft.
Din livskraft er det eneste i dig,
som kan vejlede dig, når du er fortabt.
Hvis man ser det som en pyramide, er der tre niveauer.
Det nederste niveau er dit forhold til din fysiske krop.
Det andet lag er dit forhold til andre mennesker.
Og det højeste niveau er dit forhold til dig selv.
Det nederste trin er dit forhold til din fysiske krop.
Du skal bare få din krop til at fungere bedre, og det virker altid.
Det typiske er, at de ikke træner.
Kost er endnu en.
Og at sove.
Så hvor mange procent af det
får en til at få det bedre i starten?
Når det begynder,
er det nok 85 procent.
Meget højt.
Det er helt vildt!
Da jeg var barn,
var motion og kost indrammet for mig.
"Du ser forkert ud."
Men jeg blev aldrig tilbudt motion eller kost
med hensyn til mental sundhed.
Jeg ville ønske, det blev præsenteret anderledes.
Ja.
For det
skabte mange problemer
mellem mig og min mor.
Jeg mødte hende med en fuck dig-attitude.
"Det vil jeg ikke. Du siger, der er noget galt med mig."
Ja? Forklar det.
Det kan jeg, men jeg går ikke ind i det for filmen handler om dig, ikke mig.
Men hvis jeg sagde, jo mere du uddyber,
desto lettere bliver det for mig at tage chancer.
Har du set det sådan?
Du skal lave en film om mig,
i stedet for at jeg laver en om dig.
Det er en god idé.
Det er første niveau.
Det næste er dit forhold til andre.
Når folk bliver deprimerede, afslutter de ikke deres forhold.
Det er et skib, der forsvinder i horisonten.
De trækkes væk fra deres liv,
og forhold er som…
Når man bestiger et bjerg, bruger man pitoner.
Det er som et håndtag.
Jeres forhold er som håndtag, der lader jer blive trukket tilbage.
Det vigtigste er, at du skal tage initiativet.
Venter du på dem, forstår du det ikke.
Du kan invitere nogen på frokost, som ikke er interessante…
Det påvirker dig alligevel på en positiv måde.
Den person repræsenterer hele menneskeheden symbolsk.
Det er det mellemste niveau. Det højeste niveau er dit forhold til dig selv.
SELV
Den bedste forklaring er dit forhold til din ubevidsthed.
Ingen ved, hvad der er i deres ubevidste, medmindre de aktiverer det.
Og et trick er at skrive.
Det er virkelig magisk.
Du forbedrer dit forhold ved at skrive.
Nogle siger: "Skrive hvad?"
Jeg er ikke forfatter. Det er lige meget.
Skriver man, er det som et spejl.
Det afspejler, hvad der foregår i dit ubevidste.
Og ting kommer ud, hvis du skriver i dagbogsform,
som du ikke vidste, at du vidste.
Det er livskraftens tre niveauer.
Er du fortabt, så prøv ikke at løse det.
Giv slip og arbejd på din livskraft.
Det er lidenskab.
At forøge din livskraft,
så du kan finde ud af, hvad du virkelig brænder for.
Første skridt er at brænde for at få forbindelse til din egen livskraft,
og det kan alle gøre.
Hvis jeg laver den pyramide, falder alt andet på plads?
Så skal resten nok løse sig.
Hvordan fik du idéen?
Jeg havde engang en vejleder. Jeg var meget ung.
Jeg havde ikke min egen praksis.
Jeg taler med folk om, hvad der skete for 30 år siden,
eller om årsagen til deres problem.
De gik ud, ligesom de kom ind.
Elendige og uden håb.
Så jeg sagde:
"Er der noget, vi kan gøre, så de kan få det bedre,
føle noget, hurtigere?"
Og fyren siger til mig:
"Det vover du ikke," siger han.
Det var som en, der ikke forstod den menneskelige tilstand.
Jeg sagde: "Jamen vi må gøre noget nu."
Det behøver ikke løse alle deres problemer.
Men man skal give nogen en fornemmelse af, at de kan ændre sig lige nu.
Folk måtte ikke gå uden noget.
Var du bekymret for, at du ville give dem den forkerte handling?
Nej.
I dette område, som jeg altid siger…
Jeg bare en almindelig person, bortset fra dette.
Jeg zoomer ind på dig og blokerer alt andet.
Siden jeg var barn, er folk kommet til mig.
Jeg var 10 år gammel, og en voksen mand ville komme hen til mig.
De fleste kendte jeg ikke engang. De åbnede bare op.
Hvor mon det kommer fra?
Jeg boede i Bronx, til jeg var fem. Så flyttede vi til Manhattan.
Hvor i Manhattan?
Det første sted var 78th og Broadway. 215 West 78th Street.
Det var almindelige, middelklassefolk.
Min far var en meget flink fyr.
Han var højlydt. Havde meninger.
Han elskede at underholde.
Var det op til ham, havde han gæster hver aften.
Og hun hadede det.
Min mor fortalte mig, at på en smuk solskinsdag i Bronx
legede en masse børn på gaden.
Hun ville helst sidde indenfor og læse en bog.
Hun ville lades være i fred
"Jeg vil forsvinde i denne bog, for livet er for smertefuldt.
Jeg vil ikke tænke på livet, kun denne bog."
Så du kan se de to mennesker, der var store problemer.
Er det i 50'erne?
Ja. Det var nok i '56.
Lad os se. Hvornår døde han?
Hvad hed din bror, som døde?
Han hed Eddie. Ham, der døde.
De vidste det.
Det var en slags svulst, der har et vist udslæt.
Lægen sagde flere år senere,
at han vidste, hvad det var, da han kom ind.
Men mine forældre sagde det ikke. Det var en fejl.
Hvor gammel var du, da han døde? Ni?
Ja, jeg var ni.
Og han var tre?
Han var tre.
Jeg gik på toilettet.
Jeg satte en fod på kummen,
som om jeg var en middelalderlig ridder.
Jeg talte med Gud, og sagde:
"Hvis du lader ham leve, vil jeg tro på dig.
Hvis ikke, gør jeg ikke." Det måtte jeg overvinde.
Når jeg er i New York, går jeg forbi bygningen.
Jeg står der, hvor vi stod, da min far kom hen til os.
Min mor går ud af taxaen,
går ind i bygningen og tager elevatoren ovenpå.
Hun så ikke engang på os.
Jeg spurgte, om jeg måtte komme i skole.
Hun sagde, jeg måtte gøre, hvad jeg ville.
Det gjorde jeg.
Det var en del af min benægtelse.
Alle gjorde, hvad de kunne for at benægte, hvad der skete.
Ingen accepterede, hvad der foregik.
Det var Del X. Den var i mit hoved, før jeg forstod noget af det her.
DEL X
Del X er en stor del af forståelsen af dine værktøjer.
Så det vil jeg tale om.
Når der er modgang,
er det en mulighed for dig…
I det øjeblik vil du møde Del X direkte.
Del X er den fordømmende del af dig.
Den asociale del af dig
Det er en usynlig kraft,
der vil forhindre dig i at ændre dig eller vokse.
Den vil blokere din udvikling.
Den vil blokere dit potentiale.
Den vil ødelægge det for dig.
Så Del X er skurken
i historien om at være menneske.
Værktøjet er, hvad helten på rejsen kan bruge til at bekæmpe skurken.
Ja. Del X er umulighedens stemme.
Uanset hvad du skal, vil den sige, at det er umuligt.
Giv op.
Det giver et specifikt billede af, hvem du er, hvad du er i stand til.
Og det skaber denne primære frygt hos mennesker.
Hvad siger din Del X til dig?
At jeg spilder tiden.
At jeg har opfundet alt det her,
og det er godt. Men det vil aldrig
men det vil ikke spredes hurtigt nok.
Hvordan kan folk slippe af med Del X?
Det gør de ikke.
Du kan besejre ham midlertidigt, men han kommer altid tilbage.
Derfor har du tre aspekter af virkeligheden, som ingen kan undgå.
Smerte, usikkerhed
og konstant arbejde.
Det er ting, man skal leve med, uanset hvad.
Hvis det virkede sådan, hvis du kunne forvise Del X,
var der ingen fremskridt.
Så hvis det er en historie, har hovedpersonen brug for Del X, skurken,
for hvis hovedpersonen ikke skal overvinde en skurk,
er der ingen historie. Ingen vækst.
Der er ingen forandring, intet heltemod.
Vi har brug for negativiteten i Del X for at vokse.
Det er korrekt.
Det betyder ikke, at man ikke kan arbejde mod et mål.
Men hvis du vil være lykkelig…
Processen vil gøre dig lykkelig.
Man skal lære at elske processen med at håndtere de tre ting.
Det er værktøjerne.
Når det dukker op, kan du identificere det,
og så kan du bruge et værktøj til at ophæve det.
SMERTE USIKKERHED
Kan man lære nogen det, kan de ændre deres liv.
Fordi det højeste kreative udtryk for et menneske
er at kunne skabe noget nyt i modgang.
Jo værre modgang, desto større mulighed.
At finde ud af, at han var død, var som at opdage en ny verden.
"Kan det ske for mig? Jeg er bare et barn. "
Det var den indvirkning, det havde.
Udover at mine forældre kollapsede.
De kunne ikke fungere følelsesmæssigt.
De kunne bare ikke.
Bebrejder du dem?
Nej, det har jeg aldrig gjort.
Gudskelov.
Ja.
Det ændrede mig liv. Alt havde dobbeltbetydning.
Hvis jeg spillede softball, og jeg skulle hjem og spise aftensmad.
Jeg var…
Hvis jeg kom et minut for sent, ville de blive vanvittige.
Barndommen var forbi.
Alt var alvorligt.
Hans død blev en stor vægt,
KÆRE MOR JEG ELSKER DIG
men ingen ville indrømme, at vægten var der.
KÆRE FAR JEG ELSKER DIG
Jeg glemmer det aldrig. En af mine venner kom til skade.
Jeg besøgte ham med min far.
På vej ud siger min far:
"Det er den eneste profession."
"Hvis du bliver andet end læge,
er du ikke velkommen her."
"Jeg elsker dig, men bliver du ikke læge, respekterer jeg dig ikke."
Han og min mor var begge ateister, så de havde intet at falde tilbage på.
Det var en kamp mod døden. Hvis jeg ikke deltog,
ville hele familien smuldre.
Du havde et ansvar for at lindre deres nerver og angst.
Du blev deres terapeut.
Det stemmer.
De havde intet, hvad angår…
Tro?
Hvad angår det, der ville støtte dem i deres tro.
De havde kun én ting, der kunne føre til tro,
og det var mig.
Du kan se, hvordan det bliver nedarvet.
Jeg gjorde mit bedste.
En total fiasko.
Jeg gjorde vist én ting.
Jeg blev læge.
Så…
I det mindste kom der noget konstruktivt ud af det.
At begynde at se patienter var en joke for mig.
Det var bare et sceneskift. Jeg havde gjort det så meget.
Og jeg var ikke dårlig til det, selv da jeg var 12.
Ja.
Skal vi have sessioner et par gange om ugen, hvor jeg er patienten?
Du måtte gerne besvare flere spørgsmål.
Det ville være rart, hvis du svarede på ét af dem.
Vi har talt om min bror. Kan vi tale om din?
Det må have vækket noget i dig.
Altså…
Nej, det skal vi ikke tale om.
Godt.
Jeg bør holde en pause. Hvad er klokken?
Ja.
Det var fantastisk.
Jeg er stegt.
Ja, jeg bad dig stille lettere spørgsmål. Det er din skyld.
Vil du have mine noter om din instruktion?
Gem det til senere.
TORSDAG
BANK KOBREN
BEHANDLINGER PARKINSONS
TIL UCLA
ONDSKAB AFSLØRER SIG SELV
DEL X OG SKYGGEN
HAD OG MISFORSTÅELSER
Hvorfor tager det så lang tid?
Pas på sporene.
Er du også med?
-Ja. -Pis..
-Hej. -Godt at se dig.
Jeg bruger et værktøj først. Er det okay?
Ja, absolut.
Godt.
Det er meget kompliceret at lave denne film af mange grunde.
Du er min terapeut, og hvis jeg havde problemer med noget,
ville du være den, jeg ville tale med.
Men når den følelse kommer op om filmen,
tøver jeg, og jeg stopper det,
fordi filmen handler om dig,
Og jeg føler, at jeg skal lade, som om alt er godt,
selv når det ikke er.
Jeg har…
løjet for dig i vores private terapisessioner om,
hvordan filmen går.
Så jeg har…
...betalt dig for at lyve for dig.
Det fik mig til at føle mig alene.
Jeg prøver at få store idéer.
-Ja. -Og disse…
Og også fortælle historien om dit liv, men jeg sidder fast.
Og jeg spørger mig selv hele tiden:
"Var det en forfærdelig idé,
at en patient laver en film om sin terapeut?"
Jeg griner af det.
Men hvorfor gemmer jeg mig
bag perfektion?
Hvorfor gemmer jeg mig bag en facade i stedet for at lade dig komme ind?
Det føltes som det eneste valg.
Ja.
Kan jeg lave en film om sårbare folk
og deres problemer uden selv at være sårbar?
Det føles ikke rimeligt.
Så hvis valget er at være fair og ærlig,
så bør jeg anerkende…
Vi har filmet i to år,
og vi går med det samme tøj hver dag og lader, som om det er én session,
men der er gået flere år, og vi er foran en grøn skærm.
Vi er ikke på dit kontor.
Og jeg har en paryk på
for at få det til at se ud, som om det var for otte måneder siden,
og jeg er bogstaveligt talt
kronraget.
Jeg…
Jeg ved ikke…
Det føles bare underligt og falsk.
Jeg vil lukke publikum ind i filmprocessen og dig,
så de ikke føler, at vi bare lyver for dem.
Jeg lyver for dig og alle andre, og det stinker.
Vi ser nok denne scene,
og der er ting, vi filmede for 14 måneder siden.
Det er svært at vide, hvad der er hvad nu.
Men i sidste ende vil jeg fortælle dig det.
Føles det dumt?
Det føles som det eneste valg, du har.
Hvis du vil holde dig til sandheden, og det vi prøver at gøre,
skal du lade dig selv ødelægge det.
Kunne du gøre det perfekt,
ville det modsige alt, vi laver her.
Så jeg er glad for…
Jeg havde det på fornemmelsen.
For det første får vi mange dage.
"Det er enten den bedste eller værste dokumentar nogensinde.
Den er nok begge.
Før eller siden bliver det intimt.
Og når det gør, ved du ikke, hvad fanden der vil ske.
Hvis jeg har trænet dig ordentligt, kan du se, det ikke er noget at undgå.
Fejlen er ikke at følge med den og ikke bruge den til at gå dybere.
Den drivende kraft i det hele er din sårbarhed.
Ingen tvivl om det.
Hvis vi er tro mod den idé, og du er imødekommende,
kan det ikke gå galt, for…
Men filmen handler om dig.
Slet ikke.
For mig er det bare en ting mere.
Mit liv afhænger ikke af det.
Dit liv… Måske afhænger dit liv af det.
Driller bare.
Jeg vil gerne tale ærligt om to ting.
Det ene er mit forhold til dig.
Og den anden er værktøjernes kraft.
Så hvordan går jeg dybere? Hvordan kan jeg…
Der er kun én måde.
Dig.
Sagen er, at hvis man vil fremad,
kan man ikke komme videre uden at være sårbar.
Og grunden er, at alle har brug for hjælp til at komme videre.
Fejl, svaghed, sårbarhed er som et…
Det er som et stik. Det forbinder dig med verden.
Fordi det, du gør…
Du udsender signalet til verden.
"Jeg behøver dig, for jeg ikke kan gøre det alene."
Det giver god mening.
Det ville være en god idé…
Måske skal jeg vise dig noget af filmen,
så vi kan finde ud af, hvordan vi vil færdiggøre den.
Og være sammen om det, hvis du er klar på det.
Det er jeg. Jeg er virkelig rørt.
Jeg er faktisk lettet.
Det bliver godt. Det bliver som et eksperiment.
Ja. Okay, fedt.
Jeg er klar.
Jeg elsker dig.
Klip.
Åh, filmede I?
Hvorfor laver jeg en film om dig?
Jeg tror, det er mine idéer.
Jeg tror, mine ideer påvirkede dig,
og jeg tror, du ville udsætte andre for idéerne.
Vil du tage Parkinsons-medicin?
Jeg har lagt det på hylden.
Vi byggede et falsk sæt af dit kontor på den grønne skærm
for at foregive, at vi havde været her.
Det er pænere end mit kontor.
Ja. Del X. Så når man ser filmen……
-Som et syn… -Vi havde aldrig…
Vi flåede plasteret af.
Vi har fortalt jer, hvor jeg er og sandheden bag.
Hvad gør vi nu?
Det føles, som om vi skal forblive jordbundne
og samtidig række ud efter stjernerne.
Jeg ved ikke, hvordan man gør begge dele på samme tid.
Men alt, der er ægte og dybt
skal have to, ikke en, for det er en vibrerende ting.
To kan skabe et felt.
Et felt er usynligt, men det er den kraft i universet, der får ting til at ske.
Det ser man i ens personlige forhold.
Man kan se det i de globale begivenheder, der sker nu.
Det, vi gør,
er at overgive os til noget, vi ikke selv forstår.
Men uanset hvad det er derude eller deroppe,
vil det have en forbindelse til alle.
Skammen og forlegenheden er limen, der holder universet sammen.
Det er i den oplevelse, at man at opretter forbindelse til andre.
Men det bliver ikke perfekt.
I en film eller en kunstnerisk forstand vil noget måske ikke fungere.
Men i sin umulighed vil der ske noget.
Det er mit rigtige hår.
Hvad? Hvad er der i vejen? Hvad er der galt?
Du skal sige til dig selv, at du gør dit bedste.
"Jeg tager det næste og gør mit bedste."
Og det lyder banalt og overfladisk, men tro mig, det er det ikke.
Så du siger, at jo værre det er, desto bedre gjorde vi det?
-Jo. -Storartet.
Er det ikke sådan, Hollywood fungerer?
Det har jeg troet.
Så lad os bare fortsætte.
PERLESNOR
Hvis du har værktøjet, kan vi vende det.
Vi må fortsætte.
Blive ved.
Det virker dumt. Er det ikke forenklet?
Det er, men vi vil sige: "Det er mig, der sætter den næste perle på snoren."
Det er det hele. Ikke andet.
Det hedder Perlesnoren.
Det er nok den vigtigste motivation, du kan lære dig selv.
Du tegner bare en perlesnor.
Der er en linje og en cirkel.
Hver af de cirkler er lig med én handling.
Men her er sagen.
Alle handlinger har samme værdi.
Det er et spørgsmål om identitet.
"Jeg er ikke god. Jeg vil ikke se på mig selv. "
Jeg ser på mig selv i forhold til de vaner, jeg agerer ud fra.
Er der en fiasko eller en stor succes,
så fortsætter du.
Jeg sætter den næste perle på snoren. Sådan.
Så det at komme ud af sengen om morgenen er en perlesnor.
Komme ud af sengen og gøre det, du skal den dag.
Uden at tillægge indsatsen en størrelse.
De er alle lige store.
Det smukke ved dig er, selvom du er et røvhul,
at du aldrig stopper.
Det har du. Du har smag for usikkerhed.
Til vores første session sagde du, at ægte selvtillid lever i usikkerhed.
Ja, i fremtiden.
Vinderen er ikke den, der altid tager de bedste beslutninger.
Vinderen er den, der arbejder på den cyklus.
Den, der er villig til at løbe en risiko,
vil interagere med en vis grad af tro og tager konsekvenserne.
Er konsekvenserne dårlige, skal man gøre det igen.
Der er perfekt.
Nu skal I høre.
I alle de små cirkler er der en lille, mørkere cirkel.
Meget mindre. Den mørke cirkel er en lort.
Det er lidt sjovt, men den siger, at alt hvad du gør…
Nu prøver vi at lave den film.
Men den bliver ikke perfekt.
Der vil være en lort.
Jeg ved ikke, om det er godt, så det skal jeg ikke bekymre mig om.
Jeg skal bekymre mig om at sætte den næste perle på.
Min livsfilosofi er blevet det modsatte af det.
Så i stedet for en lort inden i en perle,
er der en perle om lorten.
Sker noget slemt, siger jeg: "Der kan læres meget
og meget godt omkring denne begivenhed."
Det er fantastisk. Jeg stjæler den.
Jeg sagsøger dig.
Jeg er ligeglad.
Godt. Vi ses i retten.
Ender hele filmen i en ti-årig, bitter retssag mellem os to…
Det er meget intimt.
At møde dig og starte vores process
var et desperat forsøg på at blive lykkeligere.
Det er svært at sige. Jeg havde intet sundt selvværd.
Javel.
At vokse op som overvægtig,
var noget, der lyder uvæsentligt,
eller som "stakkels dig."
Men som person
ødelagde det mig.
Du forklarede mig tanken om en skygge.
Det er den version af sig selv, man helst vil skjule for verden.
Og det var det, jeg forestillede mig den dag. Jeg er 14.
Da jeg mødte dig, var jeg 33.
Jeg havde en utrolig succes,
jeg var i god form, fysisk.
Ting, der burde have fjernet dette syn på mig selv.
Men du forklarede mig, at det var sådan, jeg så mig selv,
og jeg benægtede mig selv,
fordi jeg følte så meget skam over mig selv.
Jeg troede, at hvis jeg fik succes ville de ikke se det.
Og så gjorde jeg det, og så sagde folk bare mere om det.
Og det gjorde ondt.
Og så følte jeg mig stadig som den person,
og det sidder stadig i mig.
Så i bund og grund er jeg stadig den her uelskelige person,
men arbejdet er på vej mod…
Ikke kun at acceptere, men at få det…
At det er dejligt at være denne person.
Men det er stadig svært.
Det er svært resten af livet.
SKYGGEN
Alle har en Skygge. Alles Skygger er forskellige.
Men samtidig er alles Skygger ens.
Det er den del af dem selv, de skammer sig over.
Du skal først finde din Skygge.
Man skal kunne se den for at fokusere på den
og for at arbejde med den.
Du skal have et billede.
Så luk øjnene.
Forestil dig en tid i dit liv,
hvor du følte dig underlegen, flov, afvist, fortvivlet, modløs.
Du skammer dig.
Det er den del af dig, du ønsker, du ikke var.
Men det er du, og du kan ikke slippe af med den.
DIG
SKYGGE
For mig er det en 14-årig dreng, der er meget overvægtig og har akne
og føler sig meget uønsket i verden.
Spørgsmålet er, hvad man gør med det billede i nutiden.
Det er noget fra fortiden, ikke?
Tal med din Skygge, og spørg ham, hvad han synes om dig.
Hvordan du har behandlet ham.
Vi får se.
LYT TIL DIN SKYGGE
Han sagde: "Du har benægtet min eksistens,
og du følte skam over min eksistens."
Hvad føler ham om det?
Utrolig såret, vred og ked af det.
Hør nøje efter.
Skyggen har brug for opmærksomhed,
men ikke opmærksomhed fra verden.
Han har ikke brug for en Oscar.
Det eneste væsen, hvis opmærksomhed betyder noget for din Skygge, er dig.
Du skal spørge din Skygge, hvad du kan gøre
for at kompensere for, at du ikke har givet ham opmærksomhed længe.
Jeg skal inkludere ham i mit liv,
og dele mit liv med ham og fejre ham.
Og være stolt.
I sociale, arbejdsmæssige og romantiske sammenhænge,
hvor man ikke anerkender personen.
Det er ikke kun okay, at de findes, men de er en smuk del af dig.
Okay. Åbn øjnene.
Dette værktøj vil forhåbentlig forbedre dit forhold til din Skygge.
Det er godt for generthed,
hvis du skal holde en præsentation.
Endda hvis du skal konfrontere din ægtefælle.
Eller du skal på date.
Eller noget, hvor der er noget på spil,
hvor man føler, man skal være sit "fejlfri" jeg.
Ja. Vores mål er ikke at give en god præstation.
Vores mål er at bruge værktøjet og så tolerere det, der sker.
For hvis jeg er tilfreds med mit sande jeg,
så påvirker andres meninger mig meget mindre.
Det handler ikke om, hvordan det ser ud. Godt eller skidt.
Det er processen at relatere til det, der betyder noget.
Giver du ham ikke respekt eller opmærksomhed,
vil du gøre destruktive ting.
Så det er både et værktøj, der får dig til at få det bedre nu,
og det er også en filosofi om, hvor jeg skal hen som menneske.
Og tanken om at være synkroniseret med Skyggen er
en følelse af helhed.
At jeg ikke har brug for andet.
"Jeg er hel, som jeg er." Og det er meget befriende.
Hovsa. Undskyld.
Spark ikke til min Skygge.
Udmærket. Undskyld.
Gjorde han dig ondt? Gjorde den sære mand dig ondt?
Jeg skal tage mig af ham nu.
Du kan komme med mig.
Jeg mødte dig for fem år siden, og havde intet selvværd som menneske.
-Jeg investerede ikke i mig selv. -Ja.
Eller forstod at elske mig selv.
Jeg har arbejdet for at opnå det,
som er din idé om et øjebliksbillede.
Det er korrekt.
Så det kaldes også Illusionens Rige.
Det er klassisk Del X.
Det betyder, at du leder efter en perfekt oplevelse.
Det kunne være den perfekte kone,
en perfekt mængde penge, den perfekte film.
Hvad det end er, eksisterer det ikke.
Det er bare et billede i dit eget sind. Tænk over det her.
Hvad er et øjebliksbillede?
Det bevæger sig ikke. Det er statisk.
Det har ingen dybde.
Men i dette tilfælde har du taget et billede,
du har lammet dig selv med det.
Du fantaserer.
Folk siger til sig selv, at kan de komme ind i den perfekte verden,
vil der opstå magi
Men du kan ikke glemme, at der er tre aspekter af virkeligheden.
Smerten forsvinder aldrig. Usikkerheden forsvinder aldrig.
Man slipper ikke for det konstante arbejde.
Alle skal leve sådan. Uanset hvad.
Før jeg mødte dig, var jeg en vildt usikker dreng,
og jeg troede, at succes og priser
ville befri mig for livets smerter.
Så jeg knoklede for at nå det øjebliksbillede.
Og på grund af mit privilegium og held
kom jeg ind i det øjebliksbillede tidligt.
Og da det ikke kurerede det,
gjorde det mig deprimeret.
Ja.
Samtidig
var medierne ret brutale om min vægt.
Alle havde frit spil til at
ramme mit ømme punkt.
Det gjorde mig så defensiv.
Jeg forventede nærmest, at nogen sagde noget ondt.
Jeg var så vred.
Det forhindrede mig i at føle, at jeg
kunne vokse ud af negative følelser om mig selv.
Jeg skammede mig mere.
Det var først i trediverne, da jeg mødte dig,
at jeg lærte at lukke det ude
eller at danne mit eget jeg.
Giver det mening?
Ved du det?
Lad os. Tygger du på noget?
Ja.
Vi laver en film.
Det skulle du have sagt.
Han spiser chokolade! Vil du foretage nogen opkald?
Lad os se, hvad der sker.
Undskyld, jeg tjekker mine noter.
Det er bare…
Jeg skrev lige om, at jeg bollede din mor. Bare streg det ud.
Det ironiske ved "bolle din mor"-joke er, at min mor kommer her i morgen.
Vi har en session sammen, dig, mig og min mor.
-Hold kæft. -Jeg laver ikke sjov.
Sig ikke, at jeg…
Jeg siger det.
-Godt. -Hej.
-Den farve klæder dig.
-Tak. -Du ser godt ud.
Tak.
Det er min mor, Sharon.
Jeg hedder Phil.
Rart at møde dig.
I lige måde.
Jeg ved ikke…
Jeg tænkte på min første erfaring med terapi.
Vi var hos en diætist,
og vi skændtes så meget, at diætisten sagde:
"I bør se en psykolog."
Lægen sagde, jeg skulle tabe mig.
Som mor tænkte du, at du skulle lytte til lægen
og tage mig til diætist.
For at være ærlig, så behøvede han ikke fortælle mig,
at jeg burde vide, at du skulle tabe dig.
Nogle gange kan det være nødvendigt at kigge mod fortiden,
for min mor var ekstremt lille, det samme var min søster,
og jeg fik altid at vide, at du var stor som din far.
"Du er stor. Du skal tabe dig. "
Og jeg tror, det gav mig så meget angst,
når jeg eller mine børn ikke så sådan ud.
I stedet for at tænke på, hvad jeg gjorde,
gjorde jeg bare, hvad jeg mente, var rigtigt.
Jeg prøver ikke at angribe dig eller sådan noget.
Du ser mig være et overvægtigt barn,
jeg føler det, lægen føler det,
og samfundet har sine meninger om, hvorfor det er forkert.
Jeg tænkte: "Jeg er ikke god."
"Jeg er dårlig."
"Jeg ser ikke rigtig ud."
Og du skal være den person,
der forsøger at rette op på det, uanset hvad det er.
Ja.
Det gjorde dig straks i stand til at være modstander.
Som den person, der ikke…
…accepterer mig.
Det er tanken om, at kvindefiguren ikke accepterer, hvordan man ser ud.
Jeg bebrejder dig ikke,
for jeg forstår nu, og har forstået i noget tid,
hvor meget du følte dig som mig i din familie.
-Du skal vide, hvordan det påvirkede mig. -Ja.
Nogle gange er det nemmere
at have sådan en samtale i denne form af en eller anden grund, end det er…
Tak, Jonah. Det værdsætter jeg.
Jeg vil sige tak, for du har aldrig formuleret det
som den kvindelige figur i dit liv, der ikke accepterede dit udseende.
Jeg har aldrig tænkt på det sådan.
Jeg prøvede at ordne det
uden at tænke på, hvordan det ville påvirke dig.
Bare så vi er enige, så er det ikke det eller det. Det er ikke pointen.
Uanset hvor tydelig fortiden er.
Nu er spørgsmålet, hvad der foregår mellem jer.
Hvad har I brug for?
-Har du tænkt over det? -Det gør jeg nogle gange.
Vil du sige, hvad du tænker?
-Du kan være ærlig -Ja. Jeg tænker.
Jeg vil gerne have lidt mere konsistens.
Nogle gange føler jeg, Jonah kommer til mig,
jeg er hans mor, når han skal tale med mig.
Og når han er glad, er det, som om jeg er i ingenmandsland et sted.
Jeg er ikke i hans bevidsthed.
Jeg holder af tid med Jonah, for jeg tror, vi har et rigtigt forhold.
Vi har været meget igennem. Vores forhold er dybt.
Men jeg kan blive nervøs.
Hvis jeg tror, han ikke kan lide, hvad jeg siger, eller…
Det er svært at uddybe.
Uddyb det.
Jeg forsøger.
Jeg afholder mig fra at være mig selv,
for han skal ikke tænke noget bestemt om mig.
Vidste du det?
Det vidste jeg ikke.
Men nogle gange reagerer jeg dårligt,
når jeg føler, du ikke lytter til andre og fylder hele rummet.
Det ved jeg.
Men jeg synes, det er fedt at høre om, hvad jeg kan gøre bedre.
Hvad jeg kan gøre for at forbedre forholdet.
Jeg føler mig mindre defensiv.
-Hvis der er en tredjepart her? -Ja.
Apropos, nævnte Phil noget i går.
Han sagde, I havde et intimt forhold.
-Vil du uddybe? -Han driller.
Vi har det på film.
Han ville ikke glemme det.
Sådan.
-Sådan. -For fanden.
Det er et godt tidspunkt at slutte på.
-Det er på tide. -Okay.
En ting, før vi gør det. Ikke en joke.
Har du nogensinde, ikke sådan her, men…
Har du haft den slags samtale med din mor?
Nej, slet ikke.
Hvis hun var her nu, ville du så?
Nu? Ja.
Ja.
Min mor var fra en anden planet.
Hendes far var psykopat.
Han bankede sin kone
og også den yngste,
men han rørte aldrig min mor, det var tortur for hende.
Så da hun var otte eller ni år gammel,
sagde hun ikke et ord til ham.
I 1932 midt i Depressionen forsvinder han.
Han siger ikke, at han forlader dem.
Midt om natten. Han er borte.
Fyrre år senere prøvede han at kontakte min mor,
min mor er hård. Glem det. Hun svarede vist ikke på brevet.
Hun havde noget imod mænd af åbenlyse årsager.
Hver aften til middag gav hun en tirade om mænd.
"Mænd er sådan og sådan." Jeg kunne ikke være uenig.
Min stakkels far skulle være cheerleader.
-Hvad ville han gøre? -Give hende ret.
"Mænd er onde."
Det gik op for mig som 14-årig, at jeg er en mand.
Var hun ikke ovre det 50 år senere?
-Nej. -Hun sidder fast i labyrinten.
Hun har siddet fast i labyrinten i 50 år.
LABYRINTEN
Labyrinten involverer altid andre.
Det er produktet af Del X,
for Del X vil have retfærdighed.
Et eksempel er,
når nogen kun vil tænke og tale om en anden person.
Man siger til sig selv,
at man kommer videre, når de gør det godt igen, om det er
vrede, utroskab…
Det er lige meget.
De har behandlet dig forkert, og din søgen efter retfærdighed sætter dit liv på hold.
DIT LIV
Tiden er flygtig, og vi har ikke tid til det pis.
LABYRINTEN FANGET I FORTIDEN
Jeg har tilbragt hele mit liv i labyrinten.
At hænge fast i ikke at blive belønnet så jeg som uretfærdigt.
Spildte timer, dage, måneder, år af mit liv, som jeg ikke får tilbage.
Hvordan er hun sluppet fri?
Den gennemsnitlige person vil belønnes.
Alt skal være fair. Alt skal være afbalanceret.
Du får det ikke fra dem.
Den måde, du føler, du bliver belønnet,
den måde du føler, tingene afbalanceres,
er at få tilfredshed fra selve øvelsen. Det hedder aktiv kærlighed.
AKTIV KÆRLIGHED
Luk øjnene
og forestil dig, at du er omgivet af et univers lavet af kærlighed.
Jeg ved, det lyder skørt, men hold kæft. Gør, hvad jeg siger.
Lad være med at foregribe det.
Lad mig definere det.
Det er en verden, der er fyldt med kærlig energi.
Mærk, at du tager al kærlighed i universet…
Og blidt men fast placer det hele i dit hjerte.
Lige i det øjeblik er du den vigtigste leder af
kærlighed i universet.
Du vil se den person, du er vred på,
som du hader, som du foragter,
og du sender al den kærlighed, du har koncentreret
mod den anden person.
Du holder intet tilbage. Du giver alt.
Du føler. Ikke kun ser.
Du føler din kærlighed komme ind i den andens krop.
Det er vigtigt.
I et øjeblik bliver I én.
På det tidspunkt føler du, at "hvis jeg kan blive ét med det svin,
kan jeg blive ét med alle."
Det er følelsen af beherskelse.
Folk siger, jeg beder dem elske nogen, de hader.
Det er ikke en måde at tilgive nogen. Det er ikke til den anden.
Det er for at gøre dig hel og befri dig fra labyrinten.
Så du kan komme videre.
Vil du have ret, eller vil du skabe noget?
Det er det, det handler om.
Livet går fremad.
Du må gerne spilde tiden på at lege,
men du kan ikke få de dage, timer tilbage.
Da hun blev ældre, blev hun samfundsarrangør,
og hun var fantastisk.
Hvis du spurgte hende,
ville hun sige, at hun organiserede huslejestrejker.
Hun var ikke bange for nogen.
New Yorks borgmester så hende og sagde:
"Jeg fortsætter ikke denne forhandling, før Rosalie Stutz går."
Og de måtte få hende til at gå. Han var bange for hende.
Hun forvandlede sin tragedie til en superkraft uden frygt
for dem, og gjorde nytte.
Det gjorde hun.
Hvordan påvirker det dig,
at din mor hader mænd, og at du er en mand?
Jeg kan mærke alle vente på svaret,
men jeg ved ikke, om jeg kender det.
Jeg ved helt sikkert en ting.
Det gjorde mig usikker omkring kvinder. Det giver sig selv.
Det var, som om der ikke var noget i mig,
der kunne kontakte en kvinde og føle sig tryg.
Det er den bedste forklaring.
Fordi du tror, din mors reaktion var at ydmyge dig,
så du ikke kunne se en måde, hvorpå du kunne føle dig tryg?
Ja. Det var ikke engang på min forventningsliste.
Hun fik mig til at føle, at jeg ikke havde ret til noget.
Jeg overvandt det lidt, men ikke…
Jeg overvandt det ikke følelsesmæssigt.
Tror du, det gjorde det svært at stole på kvinder?
Ikke… Altså… Nu?
Det er ikke et problem nu.
Jeg ville være en meget bedre partner nu, end jeg var for mange år siden.
Selvom det er en lav standard.
En meget lav standard.
Hvor står du personligt i romantiske forhold?
Om jeg er i et?
Ja, er du det?
Nej, det er jeg ikke.
Har du overvundet den mur, din mor byggede,
og fået den nærhed, som du var bange for med en kvinde?
Jeg vil sige…
Ja.
Men jeg kan af forskellige årsager ikke komme ind på det.
Var det for længe siden? Var det de seneste år?
Det har været tændt og slukket i 40 år.
Hvor skørt det end lyder.
Hvad forhindrer det i at være konstant?
Jeg siger det overordnet.
Hun har andre familieting, som…
De tager hende i den modsatte retning.
Og også mit helbred.
Jeg fik…
Da jeg fik Parkinsons, havde det en dobbelteffekt på mig.
Det er sjovt. I dag har jeg næppe…
-Det er virkelig godt. -Ja, du ryster slet ikke.
Vil du følge efter mig? Du lader til at hjælpe.
Du får fri…
Du skal bare være sammen med mig hver dag til kl. 20, så har du fri.
Du skal ikke komme for godt i gang.
-Bliv på sporet. -Tak.
-Jeg ved, hvad du gør. -Tak.
Så sygdommen og hendes familieting.
Ja.
Jeg kan ikke relatere til Parkinsons,
men tror du nogensinde, det kan være en undskyldning
for ikke bare at træffe en beslutning, der ville være skræmmende?
Ja, 100%.
Jeg tror, den skøre del af mig
tager alt og bruger den til at bevise sin pointe.
Det er din Del X, der forhindrer dig i det.
Ja.
Jeg tror, at min store frygt for romantiske forhold…
Jeg har lært, at den eneste måde
jeg kan lykkes med dem, er ved at være sårbar.
Ja.
Og mennesker er så ulykkelige, og vi taler os selv fra glæde så ofte,
at det måske er værd at prøve at presse sig til at overveje det.
Det lykkedes for dig.
Jeg kan ikke fortælle dig, hvor mange jokes, jeg har undertrykt.
Jeg er med.
Jeg har den samme sygdom, som er at undgå følelser med jokes.
Ja.
Må jeg stille et tilfældigt spørgsmål? Bed mig bare klappe i.
Ja.
Tror du…
…du vil ringe til hende,
eller få en ny indsigt i det forhold?
Det føles sådan.
Mener du det?
Nej. Jeg mener…
Det føles som en energikilde, der kan hjælpe mig med at træffe en beslutning.
Jeg føler ikke andet end kærlighed til dig.
Jeg ønsker…
at du…
er lykkelig.
Det kan jeg mærke.
Det med mig er ikke en typisk sygdom.
Så nu jeg taler om det,
tror jeg ubevidst,
at jeg forbandt en kvinde og et forhold til at blive helbredt.
Men der er ingen kur mod Parkinsons.
Det er korrekt.
Men de fleste er ikke syge.
Og jeg har været syg i lang tid.
Jeg voksede op i Manhattan, så jeg var ofte i byen.
Da jeg var 22, gik vi ud mindst hver anden aften.
Det var fredag. Jeg skulle mødes med to kvinder på en bar i centrum.
Jeg sagde, at jeg var der om en time.
Jeg havde taget en lur. Jeg gik i seng igen.
Jeg ville bare sove i 20 minutter,
og tage en taxa til centrum.
Jeg vågnede mandag morgen.
Jeg sagde: "Jeg er på røven. Der er noget galt. "
Helt udmattet. En dyb udmattelse.
Lad mig forklare.
Skulle jeg over til renseriet lige overfor mit hus,
skulle jeg overveje, om jeg kunne.
"Har jeg styrken til det?"
Men det var ikke mig. Jeg var meget hyperaktiv.
Så jeg så en neurolog.
Han fortalte mig, at jeg havde cervikal stenose,
at jeg skulle opereres omgående, og havde Parkinsons sygdom.
Hvordan føltes det den dag?
Du får min rigtige Skygge at se,
når du ser min håndskrift.
Hvorfor det?
Fordi den knap kan læses.
Jeg kan ikke se på den.
Jeg var god med mine hænder.
Jeg var god til basketball. Jeg var fingernem.
Nu…
Det taler for sig selv.
Men når jeg får den frygt,
prøver jeg at se min Skygge lige i det øjeblik.
Han ser kakektisk ud.
-Afmagret? -Ja, afmagret.
-Ja. -Sådan ser min Skygge ud nu.
Jeg falder fra hinanden.
Tror du, helbredsproblemer kan føre til en ensom tilværelse?
-Jo. -Hvorfor det?
På et tidspunkt var jeg bange for at gå udenfor.
Har du overvejet at få børn?
Ja, hele tiden, men nu er det for sent.
Jeg vil ikke have et barn nu.
Hvorfor ikke?
Jeg er stadig så svag.
Hvis jeg skal op af stolen, skal jeg tænke over det.
Der er øjeblikke,
hvor jeg ikke er i stand til at være med.
Det er ikke en god idé.
Det stinker, mand.
Ja.
Men hvis det ikke var sket,
havde jeg ikke fået den sidste information.
Hver gang jeg bliver presset ned og knust,
får jeg mere information.
Parkinsons har gjort mig opmærksom på tiden.
Min fornemmelse for, hvad jeg skal gøre,
blev meget stærkere i mig.
Gør jeg ikke det, tænker jeg på alt det, der er hændt mig.
De ting, der gør livet svært.
Så begynder min selvynk.
Det er spild af tid.
Oplever du det? Selvynk?
Ja, ofte,
men jeg er hurtig til at komme ud af det.
Da jeg satte filmen sammen,
brugte jeg dine tegninger til at illustrere værktøjerne,
og de er lidt rystede.
Jeg vil vide, om det er okay, at jeg gjorde det.
Det ville være fantastisk. Helt sikkert.
Det er bedre, hvis de er rystede.
Hele præmissen er, at vi ikke vinder hver gang.
Vi kan ikke være perfekte. Vi kan ikke kontrollere det,
men vi har en ustoppelig vilje til at gå frem.
Det minder det mig om.
Hvert kort har en lidt anderledes tilgang til det samme mål.
"Fjols, tag affære, uanset hvor bange du er."
RADIKAL ACCEPT
Det minder mig om radikal accept.
Det hjælper mig med at bearbejde.
Det stemmer.
Her er sagen. Alle begivenheder har noget, man kan lære af.
Når noget går galt,
kan alle sige: "Det er ikke så slemt. Jeg kommer mig i morgen. "
Det duer ikke.
Man skal skabe en refleks for at presse saften ud.
At presse saften betyder at finde noget meningsfuldt.
At forsøge at finde en tilstand uden negativitet,
og træne sig selv til at sige: "Hvad skal jeg gøre ved det nu?"
Jeg laver lige armbøjninger.
Er der noget, der er stærkt nok til at bære min vægt?
-Vil du lave armbøjninger? -Ja.
Du kan gøre det på dollyen, hvis du vil.
Forsigtig, Phil.
Jeg har aldrig optrådt foran så mange før.
Selv hvis jeg laver ti af dem… Det her er godt.
Må jeg tage den med hjem?
Den dyreste…
Du må ikke dømme.
Du må ikke fortælle dig selv noget negativt.
Det betyder ikke, at du er dum, at der ikke er negativt.
Det må du ikke gennemgå. Det går imod det, vi gør.
Nummer to, du vil selvfølgelig finde noget positivt ved det.
Du er for vild.
Når man laver 100 om dagen, bliver man stærk.
-Tager du 100 om dagen? -Sikkert.
For hver gang jeg stivner, kan jeg ikke bevæge mig.
Nu er det meget løsere, men jeg kan ikke bevæge nogen af dem.
Jeg opdagede det…
Det kan sprede budskabet, hvis I ikke klipper det ud.
Når man presser citronen,
har man ikke kun viljen til det,
men man tror også på det.
Der er noget, der er værdifuldt.
Og alting begynder at blive mere meningsfuldt.
Man når ikke meningens verden gennem store ting.
Det gør man gennem små ting.
Jeg har det bedre.
Det ville jeg gøre for min mor.
Undskyld.
Man skal se på alle begivenheder som værdifulde.
Hvis du kan gøre det, er du i en zone med enorme muligheder.
Jeg har ikke mere at sige.
Du smed mikrofonen. Fantastisk.
Det er en af de bedste. Det er et Stutz-hit.
-Et af de bedste. -Det måtte jeg bruge i går.
Ja. Hvordan?
Jeg fik et angstanfald, og jeg kunne ikke sove.
Og i stedet for mere angst
om ikke at få nok søvn til næste dag,
brugte jeg radikal accept, og kunne faktisk bruge den tid
til at komme på flere idéer til dagens optagelser.
Du gjorde det godt.
Ødelæg det ikke nu.
Sagde jeg noget om Kain og Abel?
-Måske ikke. -Gik du i gymnasiet med dem?
Jeg tror, jeg var ni.
Det var ikke som i dag, hvor man hopper på et fly.
Man kunne ikke se noget. Det var en overskyet dag.
Min far talte med mig om noget af det her og sagde:
"Bare rolig. Vi kommer over det her, og så kommer solen frem."
Jeg kunne ikke tro det.
"Er du vanvittig?"
Hvordan kunne solen være deroppe,
når det er så tæt, og jeg ser alle de skyer?
Og så husker jeg det øjeblik,
hvor solen brød gennem skyen, og jeg var så forbløffet.
Hele universets vidunder ændrede sig…
Det vigtigste var, at jeg ikke længere bedømte virkeligheden
ud fra de sidste fem minutters erfaringer.
Solen er altid deroppe. Skyen er altid herovre og blokerer solen.
Kan du bryde igennem, synes du, det er en dårlig dag.
Du synes, det er et dårligt liv.
DEL X SORT SKY
Alle dine tanker vil påvirke dit humør.
Alle tanker vil være positive eller negative.
Så den taknemmelige strøm vil vælge det positive.
DEN TAKNEMMELIGE STRØM
Del X vil give dig den negative strøm, så den skaber skyen deroppe,
så du ikke kan se solen.
Du glemmer, at der er solskin deroppe.
Spørgsmålet er, hvordan man trænger ind i skyen.
Og svaret er med taknemmelighed.
Det giver dig en fornemmelse af,
at der altid er noget positivt deroppe, selvom du slet ikke kan se det.
Men du har brug for en mekanisme.
Den taknemmelige strøm er ikke de ting, du er taknemmelig for.
Den taknemmelige strøm er at skabe disse ting.
Så luk øjnene.
Nu skal du sige to eller tre, højst fire ting,
du er taknemmelig for.
Jo mindre, jo bedre,
for så koncentrerer du taknemmeligheden.
Gør det roligt. Du skal føle taknemmelighed.
Jeg er taknemmelig for mine nevøer.
Jeg er taknemmelig for at surfe.
Jeg er taknemmelig…
...for min hund.
Jeg er taknemmelig for dig.
Bliv ved med at nævne ting, men sig dem ikke højt.
Bliv ved med at skabe taknemmelighed.
Godt.
Nu skal du føle,
at du vil skabe endnu en taknemmelig tanke uden at gøre det.
Bloker den. Du føler kun den kraft, der ville skabe en taknemmelig tanke.
Når den bliver stærkere og stærkere, føler du dig overvældet af den.
Det er den taknemmelige strøm. Fremragende. Følte du noget?
Jeg følte, at alt
blev langsommere.
Og jeg følte en varme.
Som en følelse af trøst.
Det er ret godt.
Nøglen er ikke at sige det samme igen og igen, som du er taknemmelig for.
Gør det til en kreativ handling.
Når man skal grave og arbejde på det for at finde disse ting,
vil den proces ændre dit humør.
Brug den, når dine tanker er ude af kontrol.
Det værste er at skændes med dem.
Effekten på dig er forfærdelig,
og den gør intet for dig.
Taknemmelighed er ikke bare "jeg er heldig, fordi nogen hjalp mig."
Taknemmelighed er den tilstand, man ønsker at være i så ofte, man kan.
Tilstanden forbinder dig…
Den bryder gennem skyen.
Når man er deroppe, er man i en anden verden.
Del X siger, at du ikke burde være taknemmelig. "Du blev snydt."
"Du er et offer. Du blev snydt."
"Hvorfor skulle du være taknemmelig?"
Det er djævlen, der taler. Klassisk Del X.
Jeg taler ikke med dig om din Parkinsons.
Og jeg spekulerer på, hvilken del det er min frygt for ikke at ville
anerkende min egen frygt omkring det.
Ja. Mit råd til dig er, at du nok undervurderer mig,
for jeg laver justeringer hver dag,
og mange af dem hjælper.
Jeg ved det ikke.
Det er ikke noget, jeg tænker meget på.
Jeg tænker på fremtiden.
Min største frygt er ikke at udrette nok, før jeg dør.
Der er meget…
Det, vi talte om her, er måske 10 procent af det.
Et brudstykke.
Ja, jeg tror, at døden i sig selv er…
Det er et komplekst emne for alle.
For mit vedkommende er jeg…
…meget bange for at miste dig.
Ikke at jeg tænker på det,
men du er den person, jeg kommer til for råd.
Og for en forsikring om, at der er en vej gennem tingene.
Og på samme tid…
Den eneste gang, jeg har haft en oplevelse med døden,
var du også den, der fik mig igennem det.
Taler du om din bror?
Ja. Og da han døde uventet for et par år siden,
og før jeg lavede denne film, vidste jeg ikke, du havde mistet din bror.
Du fortalte om, hvor du var den dag.
-Åh, ja. -Du vidste, hvor du var.
Du gik i skole og alle de ting.
Jeg brugte meget af mit liv på at undgå at tænke på den dag.
Jeg tog til dit kontor den morgen.
Det var den mest intense dag i mit liv.
Jeg har aldrig været mere rystet.
En af de ting, jeg husker, var, at du sagde: "Giv mig din telefon."
Du tog et billede.
Hvorfor gjorde du det?
Det er sjældent her i livet, at man kan optage noget
i det allervigtigste øjeblik.
Så kommer man tilbage.
Om det er om en uge eller et år.
Der er et tidsrum.
Og i det tidsrum
oplever man faktisk helbredelseskræfterne.
Jeg har ikke set det billede
i fire år.
Men jeg skrev det ud, fordi jeg ville vise dig det.
-Har du ikke set på det i fire år? -Nej.
På en god måde…
ligner jeg en, der er blottet for alt uægte.
-Der er et roligt blik i mit ansigt. -Ja.
Hvilket er så bizart.
Måske fordi det ødelagde…
…alt, der ikke betød noget.
Det ødelagde alt, du troede, du havde brug for.
Det er et billede af en, der har været igennem helvede,
og kom ud på den anden side, og har det fint
på en meget udramatisk måde, hvilket er godt.
Det er et sejrsbillede, selvom det ikke ser sådan ud.
TABSBEHANDLING
Tabsbehandling er et værktøj, der gør det muligt at behandle tab.
Og de fleste er dårlige til det.
De er dårlige, når der er et tab og de bliver deprimerede,
men før der er et tab, bekymrer de sig bare om et tab.
Målet med det er at få det, der kaldes ikke-tilknytningsstyrke.
Det betyder, at man kan forfølge noget uden at behøve at få det.
Jeg vil stadig forfølge den. Men jeg er også villig til at tabe.
Først skal du vælge noget, du føler, du er blevet for knyttet til.
Det kunne være en person, et job, noget småt. Det er lige meget.
Men noget, du afskyr at skulle miste.
Hvis du giver slip, vil noget forfærdeligt ske.
Har du det?
Godt.
Forestil dig, at du knuer den.
Er det ikke en materiel ting, er det okay.
Forestil dig, at du knuer den.
Som om du holder fast i en gren på et træ.
Du er bange for at give slip,
men gør det alligevel.
Når du giver slip, falder du.
Det er ikke en dårlig fornemmelse.
Faldet er faktisk langsomt og blidt.
Men du falder ned.
Og du siger: "Jeg er villig til at miste alt."
Og du skal sige det lydløst.
Du skal virkelig føle hensigten bag det.
Når du siger det,
rammer du solens overflade, der var under dig,
og din krop brænder op.
Nu har du mistet alt,
fordi besiddelsesinstrumentet er din fysiske krop.
Hvis din krop er brændt, er du bare en solstråle
blandt alle de andre solstråler.
Du stråler i alle retninger.
Du udstråler en elskende, givende, flydende fornemmelse.
Så kigger du dig omkring
og ser et uendeligt antal andre sole
ligesom den, du er inde i, som alle stråler udad.
Og så hører du solene, som alle siger:
"Vi er overalt."
Denne verden kaldes en solverden.
Du kan kun give. Du kan ikke tage.
Du kan ikke tage noget, det er umuligt.
Du må åbne øjnene.
Hvordan var det?
Storartet.
-Vil du ikke sige andet? -Ja.
Hvilket er, at jeg er god til ikke at binde mig
til et job, en identitet eller en skænderi med nogen.
Jeg kan nå frem og bruge værktøjet.
Når det kommer til ting som et romantisk forhold,
eller et familiemedlem, jeg elsker,
er tanken om at miste de ting…
Jeg kæmper med det koncept.
Tænk sådan her. Du forsøger ikke at blive utilknyttet.
Du prøver at bevæge dig mod manglende tilknytning,
hver gang du bliver bange for et tab.
De fleste
har aldrig været uden tilknytning i hele deres liv.
Så selv det, at de kan bevæge sig mod det, hjælper dem.
Er du menneske, er det umuligt. Det ville være skidt.
Det giver god mening.
Så målet er ikke at blive helt utilknyttet.
Det arbejder henimod, at ingen person, sted eller ting, der forlader dig,
fuldstændig kan fjerne din eksistens og din følelse af helhed.
Det er korrekt.
Jeg vil ikke feje noget væk,
for det skal ikke blive til det, der æder mig.
Selv din frygt, som du nævner,
eller din smerte, når du siger det, sætter dig fri på mange måder.
Jeg bruger tabsbehandling, og det hjælper.
Jeg vil være som en munk, der bruger værktøjerne,
men jeg føler stadig smerten.
-Du ved? -Ja.
Jeg savner min bror.
Det gør du i meget lang tid.
Men lad mig sige det sådan.
Døden er ikke en permanent tilstand.
Man kan være bange for døden,
så længe man føler noget efter døden.
Det er genfødsel.
Tanken om, at genfødsel er mulig fra det allerværste…
Fra jordens mørkeste afkroge
og bringe noget tilbage til livet.
Det er det tætteste, mennesket kan komme Gud.
Jeg forstår. Det er bare en realitet, da livet bare fortsætter.
Men der er meget få på den liste, jeg ikke vil tabe.
Jeg vil heller ikke miste dig.
Hvad gør jeg?
-Vi skal gifte os. -Jeg vil have en ægtepagt.
-Her er noget af det. -De er så gode.
Her.
En af de ting, denne film gør for mig, mens jeg laver den,
er, at jeg engang tænkte, at de folk jeg ser op til,
er fri for de problemer, jeg har.
Undskyld.
Jeg forstår.
Det er absurd. Det ved jeg. Det er virkelig absurd.
-Du griner, fordi det er absurd. -Ja.
Jeg synes, det er godt for folk at se,
at du har skabt disse ting,
og jeg synes, det er vigtigt at folk, vi ser op til,
er ikke fritaget for alle de problemer, vi selv har.
Du er stadig i kampen at være et menneske,
ligesom alle andre er.
Du fritages aldrig for smerte,
usikkerhed eller konstant arbejde.
Og jeg synes, der er noget smukt ved at se din sårbarhed.
Det understreger, at der aldrig er nogen, der løser det hele.
Ja.
Det er livets hemmelighed.
-Hvad mig angår. -Er hvad?
At acceptere, at man aldrig løser det. Ingen andre løser det.
Lykke afhænger af, hvordan man accepterer det,
og hvad man gør ved det.
Først skal man acceptere det, for gør man ikke det,
tænker man, at man ikke kan komme over det,
under det og eliminere det, og det kan man ikke.
Det er et godt øjeblik lige nu.
Kan I blive sådan her, og så går jeg hjem og sover?
Når jeg kommer tilbage i morgen vil jeg finde dig…
-Ville det være rimeligt? -Ja.
Er du træt?
-Ja, jeg er lidt træt. -Okay, læg dig ned.
Hvad ser du, når du lukker øjnene?
Jeg ser et hav.
Der er en smuk strand, og bølgerne er…
De er ikke store bølger. De er perfekt formede bølger.
Og de løber op og ned ad min krop nu.
Er vandet varmt eller koldt?
Varmt.
Ved du, hvad min mor sagde, da min bror kom på hospitalet?
Hun sagde: "Han kom ind som et spædbarn."
"Men tre måneder senere
var han voksen."
Han blev forvandlet.
Det gjorde mig så ked af det, men også…
Men også ærefrygtig.
-Kan du se ham? -Hvad?
Kan du se ham?
Ja, han er ikke særlig…
Det føles som min bror, men…
Som om han er på din alder.
Han siger,
han ikke advarede mig nok om sin død.
Han siger,
at det ikke generede ham så meget. Han vidste det.
Jeg ved ikke, hvordan han
kunne have sagt det. Jeg ved ikke.
Jeg ved, det er umuligt, men jeg føler,
at jeg flyver.
Hvordan føles det?
Storartet.
Må jeg sidde op?
Flyver du gennem luften?
Jeg håber, det stopper, når mine fødder…
Er du forsikret?
-Vil du sidde op? -Ja.
Ja. Selvfølgelig.
Det er et dejligt værelse.
Det er en udfordring for mig at komme ud af sengen.
Måske er det et forsøg på at få kontrol over mig…
Hvorfor gjorde du det?
Alle de grunde.
-Skal nogen finde din medicin? -Ja.
Jeg kan lide baggrunden, som den er,
fordi mange mennesker har drømme,
hvor de finder et andet soveværelse i deres hus,
eller nogle gange opdager nogle store ting.
I drømmeverdenen betyder det, at du bliver mere bevidst.
Dit syn på universet udvider sig.
Når folk har drømme om, at der er et værelse i deres hus, der ikke er der,
-betyder det, at deres sind udvider sig? -Ja.
Det er tosset.
…jeg siger: "Gør, som jeg siger,
så garanterer jeg, at du får det bedre."
Jeg har en idé.
Ja, værsgo.
Vi har allerede filmet begyndelsen,
måske kan vi i slutningen
sige, hvorfor jeg har lavet filmen nu efter alt, vi har været igennem.
Godt.
Se, om du kan. Bare hurtigt…
Se, om du kan sige begyndelsen, og så sige afslutningen.
Jeg laver denne film,
fordi jeg vil give terapi og de værktøjer, jeg har lært i terapi,
til så mange som muligt gennem en film.
Jeg lavede denne film,
fordi jeg elsker Phil.
Fordi jeg elsker det liv, disse redskaber tillod mig at have.
Det er lige meget, hvad folk synes om filmen.
Det betyder noget, at vi lavede den.
Sammen.
Jeg føler mig tættere på dig nu, end da vi startede,
hvilket er et godt tegn.
Det er også et held for mig i en alder af 74.
Jeg elsker dig.
Jeg ville ønske, du ville stoppe med at fortælle om alt dit lort.
DEDIKERET TIL VORES BRØDRE
Da vi filmede for flere måneder siden,
nævnte du et forhold, der kom og gik,
og så nævnte du et opkald,
hvor du havde kontaktet den person,
og jeg vil spørge dig om det, men kun hvis du vil tale om det.
Det er fantastisk.
Hun er den person, der står mig nærmest.
Da vi var yngre og ikke ville være i et forhold,
var det mest mig.
Jeg havde ikke viljen til at få det til at virke.
Det har jeg nu.
-Ringede du efter vores samtale? -Ja. Det hjalp mig.
-Vores samtale gjorde mig lidt skamfuld. -På hvilken måde?
At jeg gjorde noget uden engagement,
på en sløset måde.
Så det hjalp meget.
Hvem tror du, er mest bange for at give det en chance af jer to?
Dig eller hende?
Mig, helt sikkert.
Tror du, du kan fjerne nogle barrierer,
lægge frygten til side for at prøve,
eller vil du?
-Ja, det gør jeg. -Hvad er det ønskede resultat?
Det ønskede resultat er, at det går.
Det er det ønskede resultat.
Tekster af: Anders Søgaard