Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫מה קורה, סטאטס?‬ ‫-היי, ג'ונה.‬
‫טוב, בדר אותי.‬
‫זה באמת מה שאתה אומר כשאני מתיישב.‬
‫זה מה שאני אומר לכולם.‬
‫כן, כשאנחנו נפגשים לטיפול שלא מצולם לסרט.‬
‫אתה אומר עוד דבר נהדר שתמיד מצחיק אותי,‬
‫"אני מקווה שלא באת‬ ‫לשפוך עליי את החרא שלך".‬
‫לא, אתה יודע,‬ ‫אתה שופך אותו עליי כבר שנים, ונמאס לי.‬
‫טוב, אז הנה אנחנו.‬
‫למה אתה חושב שאני מצלם עלייך סרט?‬
‫אני חושב שאלה הרעיונות שלי.‬
‫אני חושב שהרעיונות שלי השפיעו עליך.‬
‫ואני חושב שרצית לחשוף אחרים לרעיונות האלה.‬
‫ואולי…‬
‫אני לא יודע,‬ ‫אולי זה רק ניסיון לשלוט בי, או…‬
‫אני לא בטוח. למה אתה מצלם עליי סרט?‬ ‫-אני מצלם את הסרט הזה‬
‫בגלל שאני רוצה להציג את הכלים שלך‬
‫ואת השיעורים שלימדת, פיל סטאטס, המטפל שלי,‬
‫בדרך שתאפשר לאנשים לקבל גישה לכלים שלך‬ ‫ולהשתמש בהם לשיפור חייהם.‬
‫אז חשבתי לצלם פגישת טיפול אחת בינינו,‬ ‫ביום אחד,‬
‫ולדבר על כמה מהכלים שעזרו לי מאוד בחיי.‬
‫זה טוב, לדעתי.‬
‫ו… אשמח גם לצלם את הסרט מתוך הבעת כבוד,‬
‫לחייו של אדם שיקר לי מאוד‬ ‫ושאותו אני מכבד מאוד.‬
‫טוב.‬
‫אבל תוכל להיות מצחיק מדי פעם? פשוט…‬
‫- סטאטס -‬
‫מה השאלה הראשונה שאתה מפנה למטופל?‬
‫השאלה הראשונה היא,‬ ‫"מה אתה רוצה? למה אתה כאן?"‬
‫הפסיכיאטר הממוצע יאמר,‬ ‫"אל תפריע לתהליך שעובר המטופל.‬
‫"המטופלים ימצאו את התשובות,‬ ‫כשיהיו מוכנים".‬
‫זה נורא. זה לא מתקבל על הדעת.‬ ‫כשעסקתי בפסיכיאטריה, הועדפה הניטרליות.‬
‫"אני רק צופה, אני לא מעורב במאבק."‬
‫זה היה תהליך איטי מאוד ומלא סבל.‬
‫אתה מכיר אותי, אני חשבתי,‬
‫"לכו תזדיינו. אתם צוחקים עליי?"‬
‫כשאני עובד עם מישהו שסובל מדיכאון,‬ ‫לאדם שחושש שלא יתאושש, אני אומר,‬
‫"תעשה בדיוק את מה שאמרתי, לעזאזל,‬
‫"אני מבטיח לך שתרגיש יותר טוב.‬ ‫זה מובטח. 100%. עליי."‬
‫כשנכנסתי למשרד שלך, התיישבנו,‬
‫ואתה אמרת, "תעשה את הדברים הבאים:"‬
‫נתת לי דרך פעולה, נתת לי כלי.‬
‫כן, זה חיוני.‬
‫רציתי שהתהליך יהיה מהיר.‬
‫לא התכוונתי לרפא אדם בשבוע, זה בלתי אפשרי,‬
‫אבל רציתי שמטופלים יוכלו להרגיש בשינוי קל,‬
‫באיזושהי תנועה קדימה.‬
‫זה נותן להם תקווה. בסגנון,‬ ‫"כן, זה אפשרי, החרא הזה…"‬
‫אז מהם הכלים?‬
‫כלי הוא משהו שיכול לשנות את מצבך,‬ ‫את מצבך הפנימי,‬
‫באופן מיידי ובזמן אמיתי.‬
‫זהו כלי שמנתח חוויה‬ ‫שנתפסת כבלתי נעימה, לרוב,‬
‫ואז הופך את אי-הנעימות להזדמנות.‬
‫כלים משנים את מצב הרוח,‬
‫ונותנים לך תקווה,‬ ‫שמצב הרוח הזה אינו קבוע.‬
‫זה נכון.‬
‫זה תרגיל של דמיון מודרך בזמן אמיתי,‬
‫אותו מבצעים בראש באותו רגע.‬ ‫-כן. אז במובן הזה, אני מורה.‬
‫אני מלמד אדם איך להשתמש בכלי ומתי.‬
‫לכל המטופלים שלך, ואני בתוכם,‬ ‫יש כרטיסים עם כל מיני הערות.‬
‫אלה שרטוטים של הכלים שאתה מלמד בזמן הטיפול‬ ‫ואנחנו שומרים את התמונות האלה.‬
‫אני חושב באופן חזותי.‬ ‫הכנתי את הכרטיסים לשימושי…‬
‫- מודעות, חוסר מודעות‬ ‫"אני יודע", ממלכת האשליה -‬
‫אבל זה עזר למטופלים מאוד.‬
‫- אגו, צל חבוי וגלוי‬ ‫היתוך, פרימיטיבי ללא צל -‬
‫הכרטיסים מצליחים להפוך רעיונות גדולים‬ ‫לתמונות פשוטות. זו דרך לתקשר עם המטופל‬
‫וחשבתי שהיא חזקה הרבה יותר ממילים.‬
‫כשהמטופלים הביטו בכרטיס‬
‫התקיים בינינו קשר, חיבור.‬
‫כן, יש לנו מערכת יחסים קרובה באופן מיוחד,‬
‫עד כדי כך שאתה מאפשר לי לצלם סרט אודותיך.‬
‫זה משהו שלא חוויתי בעולם הטיפול.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫חל שיפור עצום בחיים שלי לאחר העבודה איתך.‬
‫ואם אני הצלחתי להשתמש בכלים,‬ ‫אולי גם אחרים יצליחו.‬
‫כן. הגיע הזמן לתרופה.‬
‫הגיע הזמן למה?‬ ‫-זה הזמן לקחת את התרופה שלך.‬
‫שמעתי התראה.‬ ‫-תודה. שיט.‬
‫ג'ונה, בא לך לקחת איתי תרופות לפרקינסון?‬
‫הפסקתי עם זה לפני שנים, גבר.‬
‫אתה יודע, כשהשתמשתי בסמים כשהייתי צעיר,‬
‫אם היית אומר לי, "בעוד 50 שנה,‬ ‫אתה תיקח כל כך הרבה תרופות…"‬
‫אז כל התרופות האלה הן לטיפול בפרקינסון?‬
‫כן.‬
‫הדבר הגדול ביותר במחלת הפרקינסון,‬ ‫דבר שיש לו גם צד חיובי,‬
‫הוא הצורך לתכנן מראש שורה של פרטים קטנים.‬
‫כשאני צריך לצאת מהמיטה,‬
‫אני חווה עוויתות כשאני יוצא מהמיטה.‬
‫הדבר הכי קשה עבורי הוא לצאת מהמיטה בבוקר,‬
‫אבל מסיבות שונות לחלוטין…‬ ‫-מסיבות… כן.‬
‫כן.‬
‫לפני שפגשתי אותך,‬ ‫התנסיתי בדרכי טיפול מסורתיות,‬
‫אני הייתי מדבר במהלך הפגישות‬
‫והמטפל היה שואל, "ואיך הרגשת?",‬ ‫או אומר, "מעניין".‬
‫הוא שמר ממני מרחק רציני.‬
‫כן.‬ ‫-וחשבתי שבטיפול המסורתי,‬
‫אתה משלם למטפל ושומר את כל הבעיות שלך‬ ‫לקראת הפגישה איתו‬
‫ואותו אדם פשוט מקשיב,‬
‫והחברים שלך, שהם מטומטמים,‬
‫נותנים לך עצות.‬
‫כן.‬ ‫-מבלי שהתבקשו.‬
‫כן.‬ ‫-ואתה רוצה שהחברים שלך הם אלה שיקשיבו,‬
‫ושהמטפל שלך ייתן לך עצות.‬
‫זה העניין.‬ ‫זה לא שהפסיכיאטרים לא רוצים לעזור לך.‬
‫זה ממש לא המצב.‬
‫אבל מבחינתי, תמיד הרגשתי שמשהו חסר.‬
‫אז כלי הוא גשר‬
‫בין מה שאתה תופס כבעיה‬ ‫לבין הסיבה לאותה הבעיה,‬
‫וכשעוברים בגשר,‬
‫אפשר לקבל מידה של שליטה בתסמינים שלנו.‬
‫האפשרות היא לב העניין.‬
‫זו לא אפשרות במובן המקושקש והשגור שלה,‬
‫האפשרות פירושה היכולת שלך להרגיש‬ ‫כיצד אתה מגיב בצורה אחרת.‬
‫זה נשמע…‬
‫איך קוראים לזה? נדוש. אבל זו האמת.‬
‫אחד הדברים שגרמת לי להתרכז בהם‬ ‫הוא כוח החיות שלי.‬
‫זה היה דבר מיידי שיכול להיות משנה חיים,‬
‫ומשהו שחשבתי שכל אחד יוכל להתחבר אליו.‬
‫מבחינתי, זה היה הצעד הראשון‬
‫בתחילתו של תהליך השיפור העצמי שלי.‬
‫כן, זה נכון. נתאר מצב קלאסי:‬
‫מישהו שסובל מדיכאון נכנס למשרד שלי ואומר,‬
‫"אני יודע שיש לי הרגלים מחורבנים.‬ ‫אני יודע שאין לי משמעת ושאני עצלן.‬
‫"אבל אם רק הייתי יודע מה אני אמור לעשות,‬
‫"מה המשימה שלי בחיים, באופן מסוים,‬ ‫הייתי יוצא כמו מלוע של תותח ופועל.‬
‫"אני אני לא יודע מה אני אמור לעשות,‬
‫"אני אני פשוט אתעצל ולא אעשה כלום".‬
‫ברור שמכאן נובע הדיכאון.‬
‫יש דבר שתוכל להזדהות איתו,‬
‫דבר שאנשים רבים שחשים מחוסרי כיוון‬ ‫יזדהו איתו,‬
‫או אנשים שלא בטוחים בצעד הבא שלהם,‬
‫והתשובה היא שתמיד ניתן לעבוד על החיות שלך.‬
‫- חיות -‬
‫הדרך היחידה לגלות מה עליך לעשות,‬ ‫לגלות מי אתה,‬
‫היא באמצעות הפעלת כוח החיות שלך,‬
‫כי החיות שלך היא החלק היחיד בך‬ ‫שמסוגלת להדריך אותך כשאתה מרגיש אבוד.‬
‫אם תדמיין פירמידה, יש שלוש דרגות חיות.‬
‫בבסיס הפירמידה נמצאת הקשר שלך עם גופך.‬
‫באמצע הפירמידה,‬ ‫נמצאים הקשרים שלך עם אחרים.‬
‫ובראש הפירמידה נמצא הקשר שלך עם עצמך.‬
‫הצעד הראשון הוא הקשר שלך עם גופך.‬
‫כל מה שאתה צריך לעשות זה להפעיל את הגוף‬ ‫וזה תמיד עובד.‬
‫ברוב המקרים, האדם לא עוסק בפעילות גופנית.‬ ‫התזונה היא נושא נוסף,‬
‫וגם השינה.‬
‫איזה אחוז מכל הדברים האלה‬
‫גורם לך להרגיש טוב יותר בהתחלה?‬
‫טוב, בהתחלה,‬
‫מדובר בכ-85%.‬
‫זה גבוה מאוד…‬
‫זה מטורף, לא?‬
‫כשהייתי ילד,‬
‫כשחשבתי על פעילות גופנית ועל תזונה, חשבתי,‬ ‫"משהו לא בסדר בהופעה החיצונית שלך."‬
‫אבל מעולם לא ראיתי בפעילות גופנית‬ ‫או בתזונה כדברים הקשורים לבריאות הנפש.‬
‫הלוואי שאנשים היו רואים את הדברים האלה‬ ‫בצורה שונה.‬
‫כן.‬
‫מכיוון שמבחינתי,‬
‫אלה דברים שגרמו לי לבעיות רבות,‬
‫ואפילו לבעיות ביני לבין אימא שלי.‬
‫הייתי מתייחס אליה בגישה של, "לכי תזדייני".‬
‫"אני לא אעשה את זה,‬ ‫כי את אומרת שמשהו לא בסדר אצלי".‬
‫כן? תסביר לי את זה.‬
‫אני יכול להסביר את זה, אבל לא איכנס לזה.‬ ‫הסרט הוא עליך, לא עליי.‬
‫אבל אם הייתי אומר לך שככל שתפרט בנושא,‬
‫יהיה לי קל יותר לנצל כמה הזדמנויות…‬
‫חשבת על זה ככה?‬
‫הייתי אומר לך שאתה צריך לצלם סרט עליי,‬
‫במקום שאני אצלם סרט אודותיך.‬
‫כן, זה טוב.‬
‫טוב. אז זה השלב הראשון.‬
‫השלב השני הוא הקשרים שלך עם אחרים.‬
‫כשאנשים נכנסים לדיכאון,‬ ‫הם לא גודעים את מערכות היחסים שלהם.‬
‫זה דומה לספינה שנעלמת באופק.‬
‫הם מתחילים להימשך לאחור, הרחק מחייהם,‬
‫ומערכות היחסים הן כמו…‬
‫אפשר לחשוב על אדם שמטפס על הרים‬ ‫וחוצב את דרכו באמצעות היתדות,‬
‫זו נקודת אחיזה.‬
‫מערכות היחסים שלך הן נקודות אחיזה‬ ‫המאפשרות לך להיצמד בחזרה לחיים שלך.‬
‫המפתח הוא בלקיחת יוזמה.‬
‫אם תחכה לאחרים, אז לא הבנת את העניין.‬
‫תוכל להזמין מישהו לארוחת צהריים ולהשתעמם,‬
‫זה לא משנה, זה ישפיע עליך בכל מקרה‬ ‫באופן חיובי.‬
‫אותו אדם מסמל את כל המין האנושי.‬
‫זו השכבה השנייה. ובראש סדר החשיבות,‬ ‫נמצאת מערכת היחסים שלך עם עצמך.‬
‫- עצמך -‬
‫הדרך הטובה ביותר לבטא זאת‬ ‫היא באמצעות קשר עם התת-מודע שלך,‬
‫מכיוון שאיש לא יודע מה נמצא בתת-המודע שלו‬ ‫מבלי להפעיל אותו קודם.‬
‫דרך אחת לעשות זאת היא באמצעות כתיבה.‬
‫זה דבר קסום ממש.‬
‫אתה מטפח את מערכת היחסים שלך עם עצמך‬ ‫באמצעות הכתיבה. יש שיגידו, "אבל מה אכתוב?"‬
‫"אני לא מעניין. אני לא סופר". זה לא משנה.‬
‫אם תתחיל לכתוב, הכתיבה דומה למראה.‬
‫היא משקפת את תת-המודע שלך,‬
‫ודברים יצופו ויעלו אם תנהל יומן,‬ ‫דברים שלא ידעת שידעת.‬
‫אלה שלוש הרמות של כוח החיות.‬
‫אם הלכת לאיבוד, אל תנסה לפתור את המצב.‬ ‫הרפה ממנו, ותתרכז קודם כול בכוח החיות שלך.‬
‫- עצמך, אחרים, גוף -‬
‫מדובר בתשוקה. מי שיקפיד על כוח החיות,‬ ‫יוכל לגלות מהי התשוקה האמיתית שלו.‬
‫אבל הצעד הראשון הוא תשוקה להתחבר‬ ‫לכוח החיות העצמי שלך,‬
‫וכל אחד יכול לעשות זאת.‬
‫ואם אשגיח על הפירמידה, כל השאר יסתדר?‬
‫כן. כל השאר יסתדר.‬
‫אז איך חשבת על הדברים האלה?‬
‫טוב, היה לי מפקח… הייתי צעיר מאוד.‬
‫עוד לא הייתה לי קליניקה משלי.‬
‫דיברתי עם אנשים‬ ‫על דברים שקרו בעברם לפני כ-30 שנה,‬
‫או מה היה הגורם לבעיה שלהם.‬
‫המטופלים יצאו מהפגישות כפי שנכנסו אליהן,‬ ‫כשהם מרגישים חרא ודי מיואשים.‬
‫ואמרתי למפקח,‬
‫"האם יש משהו שנוכל לעשות‬ ‫כדי לשפר את הרגשתם‬
‫"כדי שיחוו השפעה כלשהי, מוקדם יותר?"‬ ‫והוא אמר לי…‬
‫"שלא תעז", הוא אמר.‬
‫זה נראה כאילו מישהו לא הבין את טבע האדם‬ ‫באופן יסודי.‬
‫אמרתי, "אנחנו צריכים לפעול באותו רגע".‬
‫לא נצטרך לפתור את הבעיות שלהם,‬
‫אבל מוטלת עליך חובה לתת לאדם תחושה‬ ‫שהוא יכול לחולל שינוי.‬
‫לא רציתי שאנשים יצאו מהמשרד שלי בלי כלום.‬ ‫-כשאתה משתמש באסטרטגיה הזו,‬
‫אתה לא חושש לתת עצה שגויה?‬ ‫-לא.‬
‫בתחום הזה, כפי שאני תמיד אומר,‬
‫אני רק אדם רגיל,‬ ‫אין בי דבר יוצא דופן, חוץ מזה:‬
‫אני מתמקד בך וחוסם כל דבר אחר.‬
‫עוד מילדותי,‬ ‫אנשים באו אליי וסיפרו לי את הבעיות שלהם.‬
‫הייתי ילד.‬ ‫הייתי בן 10 ואדם מבוגר פנה אליי.‬
‫לא הכרתי את רוב האנשים.‬ ‫הם פשוט שפכו את הלב שלהם.‬
‫מי ידע מאיפה זה מגיע.‬
‫גדלתי בברונקס עד גיל 5. אז עברנו למנהטן.‬
‫איפה גרתם במנהטן?‬
‫תחילה גרנו בפינת שדרות 78 וברודוויי.‬ ‫במערב שדרות 78, במספר 215.‬
‫היינו משפחה ממוצעת מהמעמד הבינוני.‬
‫אבא שלי היה איש נחמד מאוד.‬
‫הוא היה קולני ודעתן.‬
‫הוא אהב לארח.‬
‫לו זה היה תלוי בו,‬ ‫היו באים אלינו אורחים בכל לילה,‬
‫והיא שנאה את זה.‬
‫ביום שמשי ונהדר בברונקס,‬ ‫אימא שלי סיפרה לי,‬
‫בזמן שטריליון ילדים שיחקו ברחובות,‬
‫היא אמרה לי שאין דבר שהיא מעדיפה יותר‬ ‫מאשר להישאר בבית ולקרוא ספר.‬
‫הקטע שלה היה, "תרדו ממני. תתרחקו ממני".‬
‫"אני רוצה ללכת לאיבוד בספר הזה,‬ ‫כי החיים מכאיבים מדי".‬
‫"החיים לא מעניינים אותי,‬ ‫הספר מעניין אותי".‬
‫אז אפשר להבין שלזוג הזה היו בעיות גדולות.‬
‫מתי זה היה? בשנות ה-50'?‬
‫כן. זה היה ב-1956, כנראה.‬
‫נראה… מתי הוא נפטר?‬
‫איך קראו לאחיך המנוח?‬
‫קראו לו אדי. לאח שמת, כן.‬
‫הם ידעו מייד.‬
‫זה היה גידול מסוג מסוים‬ ‫שאופיין בפריחה מסוימת, לדעתי.‬
‫לאחר שנים, הרופא סיפר לי שמרגע שנכנס לחדר,‬ ‫הוא ידע מה זה היה.‬
‫אבל ההורים שלי לא סיפרו לנו.‬ ‫זו הייתה טעות.‬
‫בן כמה היית כשהוא מת? בן תשע?‬
‫כן, הייתי בן תשע.‬
‫והוא היה בן שלוש?‬
‫כן, הוא היה בן שלוש.‬
‫הייתי נכנס לשירותים.‬
‫אני זוכר שהייתי מניח רגל אחת על האסלה,‬
‫כאילו שהייתי אביר מימי הביניים,‬ ‫או משהו כזה,‬
‫ודיברתי עם אלוהים. אמרתי לאלוהים,‬
‫"אם תיתן לו לחיות, אאמין בך".‬
‫"אם לא תיתן לו לחיות, לא אאמין בך".‬ ‫נאלצתי להתגבר על זה.‬
‫אני מנסה לעבור ליד הבניין ההוא‬ ‫בכל ביקור בניו יורק. אני אוהב לעמוד במקום…‬
‫במקום בו עמדנו כשאבא שלי ניגש אלינו.‬
‫אימא שלי יצאה מהמונית,‬
‫היא ניגשה ישר לבניין ועלתה למעלה במעלית.‬
‫היא אפילו לא הסתכלה עלינו.‬
‫שאלתי את אימא שלי, "אוכל לחזור לבית ספר?"‬
‫והיא אמרה, "כן, תעשה מה שאתה רוצה".‬
‫וזה מה שעשיתי.‬
‫ואני חושב שזו הייתה חלק מההכחשה שלי.‬
‫כולם ניסו להתכחש במהירות למה שקרה.‬
‫כולם התנגדו נחרצות לקבל את המצב.‬
‫זה היה "חלק X".‬ ‫חשבתי על חלק X לפני שהבנתי משהו מכל זה.‬
‫- חלק X -‬
‫לחלק X יש תפקיד מפתח‬ ‫בהבנת האופן שבו הכלים שלך יפעלו,‬
‫לכן רציתי לדבר על זה.‬
‫כשמתגלה קושי,‬
‫זו הזדמנות עבורך ל…‬
‫באותו רגע, אתה תתעמת עם חלק X ישירות.‬
‫חלק X הוא החלק השיפוטי בך,‬
‫החלק שמסתייג מחברה.‬
‫זהו כוח בלתי נראה‬
‫שרוצה למנוע ממך להשתנות או לגדול.‬
‫הוא רוצה לחסום את ההתפתחות שלך.‬
‫הוא רוצה לחסום את הפוטנציאל שלך.‬
‫הוא רוצה לזיין אותך.‬
‫אז חלק X יהיה הנבל בסיפורו של כל אדם.‬
‫הכלים הם הדברים שגיבורנו משתמש בהם במסעו,‬ ‫בזמן שהוא נלחם בנבל.‬
‫כן. חלק X הוא קולה של חוסר ההיתכנות.‬
‫כל מה שתרצה לעשות,‬ ‫אותו חלק X יבטל ויקבע שאינו אפשרי.‬
‫"תוותר."‬
‫הוא נותן לך תיק המפרט מי אתה,‬ ‫למה אתה מסוגל,‬
‫והוא יוצר פחד מושרש בבני אדם.‬
‫מה חלק X שלך אומר לך?‬
‫הוא גורם לי לחשוב שאני מבזבז זמן.‬
‫הוא אומר לי שהמצאתי את כל הדברים האלה,‬ ‫אני משוכנע שאלה דברים נהדרים, אבל אני לא…‬
‫הם לא יהיו נפוצים מספיק בתרבות.‬
‫אז איך אנשים יכולים להיפטר מחלק X?‬
‫זה לא ייתכן. אפשר לנצח אותו, זמנית,‬ ‫אבל הוא תמיד יחזור.‬
‫לכן יש את שלושת מאפייני המציאות,‬ ‫שאיש לא יכול להתעלם מהם.‬
‫כאב, חוסר ודאות,‬
‫ועבודה מתמדת.‬
‫אלה דברים שיהיה עליך לחיות איתם, בכל מצב.‬
‫אם ניתן היה לגרש את חלק X,‬
‫לא היינו מתפתחים כלל.‬
‫אז אם זה סיפור,‬ ‫הדמות הראשית זקוקה לחלק X, לנבל,‬
‫כי אם הדמות הראשית לא תיאלץ לגבור על נבל,‬ ‫לא יהיה לנו סיפור.‬
‫נכון.‬ ‫-אין גדילה.‬
‫אין שינוי, אין אומץ, אין אומץ לב.‬
‫אנו זקוקים לשליליות של חלק X, או שלא נגדל.‬
‫זה נכון.‬
‫אבל אין פירוש הדבר שלא תוכל לעבוד קשה‬ ‫ולהשיג את המטרה, או שתיכשל.‬
‫אבל אם תרצה להיות מאושר…‬ ‫כי לא תשיג אושר בדרך הזו.‬
‫התהליך יעשה אותך מאושר.‬
‫תצטרך ללמוד לאהוב את התהליך‬ ‫במהלכו תתעמת עם שלושת המאפיינים האלה.‬
‫אז הכלים באים לידי ביטוי.‬
‫כשמצב כזה קורה, תוכל לזהות אותו‬
‫ואז תוכל להשתמש בכלי כדי לנטרל את המצב.‬
‫- כאב, חוסר ודאות, עבודה‬ ‫כלים -‬
‫אם תלמד אדם לעשות זאת,‬ ‫הוא יוכל לשנות את כל חייו.‬
‫כי הביטוי היצירתי הגבוה ביותר לאדם,‬
‫הוא יכולתו ליצור משהו חדש חרף כל הקשיים,‬
‫וככל שהקשיים קשים יותר,‬ ‫ההזדמנות גדולה יותר.‬
‫כשגיליתי שהוא מת, אני…‬ ‫הרגשתי שאני מגלה עולם חדש.‬
‫ואמרתי, "וואו, זה יכול לקרות לי?‬ ‫אני רק ילד".‬
‫זו הייתה אחת ההשפעות המשמעותיות ביותר‬ ‫שניכרו בי לאחר המקרה, פרט להתמוטטות הוריי.‬
‫הם לא הצליחו לתפקד כהורים מבחינה רגשית.‬ ‫הם פשוט לא היו מסוגלים לזה.‬
‫אתה…‬
‫אפשר להאשים אותם?‬
‫לא, אף פעם לא האשמתי אותם בזה.‬
‫תודה לאל.‬
‫כן.‬
‫זה שינה את כל חיי,‬ ‫בגלל שלכל דבר הייתה משמעות כפולה.‬
‫כשהלכתי לשחק סופטבול, או משהו כזה,‬ ‫והוגדרה לי שעה לחזור לארוחת הערב,‬
‫אם הייתי…‬
‫אני נשבע, אם הייתי מאחר בדקה,‬ ‫הם היו משתגעים.‬
‫הילדות נגמרה.‬
‫הכול היה רציני. לא רצית לדפוק את זה.‬
‫המוות שלו הפך למשקולת עצומה שנאלצתי לשאת…‬
‫- אימא‬ ‫אני אוהב אותך, תאהבי גם אותי -‬
‫אבל איש לא הודה שהמשקולת המזוינת הזו‬ ‫קיימת בכלל.‬
‫- אבא‬ ‫אני אוהב אותך, בהחלט -‬
‫לעולם לא אשכח את זה.‬ ‫היה לי חבר שנפצע קשה.‬
‫הלכתי עם אבא שלי וביקרתי אותו בבית החולים.‬ ‫בדרך החוצה, אבא שלי הסתובב ואמר,‬
‫"זה המקצוע היחיד".‬
‫כלומר, "אם לא תהיה רופא,‬
‫אתה לא רצוי כאן".‬
‫"אני אוהב אותך, אבל אם לא תהיה רופא,‬ ‫לעולם לא אכבד אותך".‬
‫הוא ואימא שלי היו אתאיסטים,‬ ‫ולא היה להם על מה להישען.‬
‫זה היה קרב נגד המוות,‬ ‫ואם לא הייתי מצטרף לקרב,‬
‫כל המשפחה הייתה מתפרקת.‬
‫אז הוטלה עליך האחריות‬ ‫להשקיט את העצבים והחרדה שלהם.‬
‫הפכת למטפל שלהם.‬
‫נכון. זה נכון מאוד.‬
‫לא היה להם דבר במובן של…‬
‫אמונה?‬
‫כן. בכל הקשור לתמיכה שהיו יכולים לקבל‬ ‫לו היו בעלי אמונה כלשהי.‬
‫היה להם דבר אחד שהיה יכול לקרב אותם להאמין‬
‫וזה הייתי אני.‬
‫אתה מבין שדברים כאלה עוברים במשפחה.‬
‫וניסיתי כמיטב יכולתי.‬
‫נכשלתי לחלוטין, מסתבר.‬
‫אני מניח שעשיתי דבר אחד.‬
‫נעשיתי רופא.‬
‫אז…‬
‫לפחות אולי יצא מזה משהו מועיל.‬
‫בתחילה, הפגישה במטופלים נראתה לי כבדיחה.‬
‫רק המקומות השתנו. עשיתי את זה המון.‬
‫ולא הייתי כל כך גרוע בזה,‬ ‫אפילו כשהייתי בן 12.‬
‫כן.‬
‫אנחנו נמשיך בפגישות האלה כמה פעמים בשבוע‬ ‫ואני אהיה המטופל?‬
‫היה נחמד אם היית עונה על כמה מהשאלות האלה,‬ ‫או אפילו עונה רק על שאלה אחת.‬
‫דיברנו על אחי. נוכל לדבר על אחיך?‬
‫זה בטח עורר בך משהו.‬
‫טוב…‬
‫לא, אני… לא ניכנס לזה.‬
‫טוב.‬
‫אני חושב שכדאי שנעצור לרגע. מה השעה… שיט.‬
‫כן.‬
‫גבר, זה היה מדהים.‬
‫אני מותש.‬
‫כן, אתה יודע,‬ ‫אמרתי לך לשאול שאלות יותר קלות. זה בגללך.‬
‫תרצה לקבל ממני הערות על הבימוי והמשחק שלך?‬
‫שמור את זה לפגישה שלי.‬
‫- יום חמישי, 7:00, 11:00, 15:00,‬ ‫19:00, 22:00 -‬
‫- בנק, טיפולים, פרקינסון -‬
‫- התארגנות ב-UCLA -‬
‫- הרוע חושף את עצמו -‬
‫- ההבדל בין חלק X והצל -‬
‫- שנאה ואי-הבנה -‬
‫מה לוקח לך כל כך הרבה זמן, גבר?‬
‫תיזהר מהמצלמה.‬
‫גם אתה משתתף בסרט הזה? שיט.‬ ‫-כן.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫אני אשתמש בכלי קודם. זה בסדר?‬
‫כן, בטח.‬
‫טוב.‬
‫אני מרגיש שעשיית הסרט הזה היא דבר מורכב,‬ ‫מהרבה סיבות.‬
‫אתה המטפל שלי, ואם הייתי חווה קשיים כלשהם,‬
‫הייתי מדבר עליהם איתך.‬
‫אבל כשיש לי תחושות כאלה בקשר לסרט‬
‫אני מהסס, ואני עוצר,‬
‫בגלל שהסרט הזה מתרכז בך,‬
‫ואני מרגיש שאני צריך להעמיד פנים,‬ ‫כאילשהכול נפלא,‬
‫אפילו כשזה לא המצב.‬
‫אני…‬
‫שיקרתי לך בפגישות הטיפול שלנו‬
‫בקשר להתקדמות הסרט.‬
‫אז בעצם…‬
‫שילמתי לך כדי לשקר לך,‬
‫ואז הרגשתי בודד יותר ויותר.‬
‫אני מנסה לגעת ברעיונות העצומים האלה…‬
‫כן.‬ ‫-וזה…‬
‫וגם לספר את סיפור חייך,‬ ‫אבל אני מרגיש תקוע.‬
‫ואני כל הזמן שואל את עצמי,‬
‫"זה היה רעיון פשוט מחורבן‬
‫"שמטופל יעשה סרט על המטפל שלו?"‬
‫אני צוחק על זה, אתה מבין?‬
‫אבל הגעתי לנקודה שבה שאלתי,‬ ‫למה אני, כאילו, מתחבא,‬
‫מאחורי השלמות?‬
‫למה אני מסתתר מאחורי העמדת פנים‬ ‫במקום לשתף אותך?‬
‫והרגשתי שזו האפשרות היחידה, מבחינתי.‬
‫נכון.‬
‫איך אוכל לעשות סרט שעוסק בפגיעותם של אנשים‬ ‫העובדים על הבעיות שלהם,‬
‫מבלי שאהיה פגיע בעצמי?‬
‫אני מרגיש שזה לא הוגן.‬
‫אז אם אני בוחר להיות הוגן וכן,‬
‫אני צריך להכיר בכך ש…‬
‫אנחנו מצלמים כבר שנתיים,‬
‫ואנחנו לובשים את אותם הבגדים בכל יום‬ ‫ומעמידים פנים שאנו בפגישה אחת.‬
‫אבל כבר עברו שנים,‬ ‫ואנחנו מצלמים מול מסך ירוק,‬
‫אנחנו לא במשרד שלך.‬
‫ויש לי פאה על הראש עכשיו‬
‫כדי שאיראה כמו שנראיתי לפני שמונה חודשים,‬ ‫כשהסתפרתי,‬
‫והאמת שבעצם, כאילו,‬
‫עשיתי קרחת כמעט. כאילו…‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני מרגיש שזה מוזר ומזויף.‬
‫אני רוצה לשתף אותך ואת הצופים‬ ‫בתהליך עשיית הסרט,‬
‫כדי שאף אחד לא ירגיש שאנחנו מנסים לשקר לו.‬
‫אני משקר לך ומשקר לכל האחרים בנוגע למצב‬ ‫וזה גרוע בטירוף.‬
‫בטח נצפה בסצנה הזו‬
‫ונראה דברים שצילמנו לפני שמונה חודשים‬ ‫או לפני 14 חודשים. כאילו…‬
‫קשה לי להבין מה קורה פה בכלל.‬
‫אבל בסופו של דבר, הגעתי לאמת,‬ ‫והדבר האמיתי הוא לשתף אותך בכל זה.‬
‫זה דפוק בעיניך?‬
‫נראה שזו האפשרות היחידה שלך, למען האמת.‬
‫אם תרצה להישאר נאמן לי‬ ‫ולהיות נאמן למה שאנחנו מנסים לעשות,‬
‫תצטרך לאפשר לעצמך לדפוק את זה.‬ ‫אם היית יכול לעשות את זה בצורה מושלמת,‬
‫היית סותר את כל מה שאנחנו עושים פה.‬
‫אז אני נרגש שאתה…‬
‫חשדתי שזה המצב גם ככה, כי אנחנו…‬
‫טוב, צילמנו במשך המון ימים שונים, ואמרתי…‬
‫אמרתי, "זה הסרט התיעודי הטוב‬ ‫או הגרוע בעולם,‬
‫ונראה שהוא משלב את השניים".‬
‫אבל תשמע, בסופו של דבר,‬ ‫הסרט יצטרך להיות אינטימי,‬
‫וברגע שנמצא את האינטימיות,‬ ‫אין לך מושג מה הולך לקרות.‬
‫אם אימנתי אותך כראוי,‬ ‫אתה תבין שאתה לא צריך להימנע מזה.‬
‫אתה תיכשל רק אם לא תזרום עם זה,‬ ‫ולא תשתמש בזה כדי להגיע למקום עמוק יותר.‬
‫הכוח המניע מאחורי העבודה שלך‬ ‫נובע מהפגיעות שלך, בעיניי. אין ספק בזה.‬
‫אם ניצמד לרעיון הזה‬ ‫ותהיה מוכן לדבר גלויות,‬
‫לא נוכל לטעות, בגלל ש…‬
‫אבל הסרט הזה הוא עליך.‬
‫לא, בכלל לא.‬
‫עבורי, זה רק עוד דבר.‬
‫החיים שלי לא תלויים בזה.‬
‫החיים שלך… טוב, אולי החיים שלך תלויים בזה.‬
‫סתם צחקתי.‬
‫מתחשק לי לדבר בצורה אגרסיבית וכנה‬ ‫על שני נושאים.‬
‫הנושא הראשון הוא הקשר שלי איתך‬
‫והנושא השני הוא כוחם האמיתי של הכלים.‬
‫אז איך אגיע למקום עמוק יותר? כאילו, מה…‬
‫יש רק דרך אחת.‬
‫אתה.‬
‫העניין הוא שאם תרצה להתקדם,‬
‫לא תוכל להתקדם אם לא תהיה פגיע.‬
‫ולכן כל אחד צריך עזרה כדי להתקדם.‬
‫כישלונות, חולשות, פגיעות, הם…‬
‫הם דומים למחבר. הם מחברים אותך לשאר העולם.‬
‫בגלל שמה שאתה עושה באותו רגע,‬
‫אתה מסמן משהו לעולם,‬
‫"אני צריך אתכם‬ ‫כי לא אוכל לעשות את זה לבד".‬
‫כן, זה הגיוני מאוד.‬
‫אני חושב שזה יהיה רעיון טוב…‬
‫אולי אראה לך מעט מהסרט,‬
‫ואז נבין איך נרצה לסיים אותו.‬
‫וששנינו נעבוד על זה יחד,‬ ‫אם זה בסדר מבחינתך?‬
‫כן. אני באמת מתרגש.‬
‫למען האמת, גם הוקל לי.‬
‫אז כן, זה יהיה מעולה. ממש כמו ניסוי.‬
‫כן, יופי. מגניב.‬
‫טוב, אני בעניין.‬
‫אני אוהב אותך, אחי.‬
‫קאט.‬
‫מה, צילמתם את זה?‬
‫למה אתה חושב שאני מצלם סרט אודותיך?‬
‫אני חושב שאלה הרעיונות שלי.‬
‫אני חושב שהרעיונות שלי השפיעו עליך.‬
‫ואני חושב שרצית לחשוף אחרים לרעיונות האלה.‬
‫בא לך לקחת איתי תרופות לפרקינסון?‬
‫הפסקתי עם זה לפני שנים, גבר.‬
‫אז בנינו סט מזויף של המשרד שלך‬ ‫מול מסך ירוק,‬
‫כדי שזה ייראה כאילו היינו כאן כל הזמן.‬ ‫-זה יותר נחמד מהמשרד האמיתי שלי.‬
‫כן!‬
‫…חלק X. ואז כשצופים בסרט…‬
‫כאילו, צילום של…‬ ‫-טוב, אין לנו ביטוח לזה.‬
‫הורדנו את הפלסטר.‬
‫סיפרנו לך באיזה מצב אני נמצא ואת האמת.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫לדעתי, כדאי שנהיה עם רגליים על הקרקע‬ ‫ובמקביל, נשאף לגעת בכוכבים.‬
‫אני לא בטוח שאפשר לעשות את שניהם במקביל.‬
‫אבל כל דבר שהוא אמיתי ומשמעותי‬
‫צריך להכיל את שני הדברים,‬ ‫בגלל שמדובר כאן ברטט.‬
‫שני אנשים יכולים ליצור שדה אנרגייה ביניהם,‬ ‫שדה בלתי נראה,‬
‫אבל זה הכוח המניע ביקום.‬
‫אפשר לראות את זה בקשרים האישיים שלך.‬
‫אפשר לראות את זה באירועים עולמיים‬ ‫שמתרחשים עכשיו.‬
‫מה שאנחנו עושים כאן,‬ ‫הוא ניסיון להתמסר למשהו שאנחנו לא מבינים.‬
‫אבל יהיה מה שיהיה שם, כל דבר שלא יהיה,‬
‫הוא רוצה קשר עם כל אחד.‬
‫הבושה, המבוכה,‬ ‫הן הדבק שמחזיק יחד את היקום.‬
‫זו החוויה שמאלצת אותך להתחבר למישהו אחר.‬
‫בכל מקרה, לא הכול יהיה מושלם.‬
‫בכל הקשור לעשיית הסרט או לבחינה אומנותית,‬ ‫יכול להיות שמשהו לא יסתדר,‬
‫אבל באותו חוסר היתכנות, משהו יקרה.‬
‫זה השיער האמיתי שלי, אגב.‬
‫רגע, מה הבעיה? מה יש?‬
‫אתה צריך לומר, "אעשה כמיטב יכולתי עכשיו".‬
‫"אעבור לדבר הבא ואעשה כמיטב יכולתי".‬
‫זה נשמע נדוש ושטחי,‬ ‫אבל סמוך עליי, זה לא ככה.‬
‫יופי. אז אתה אומר שככל שהסרט יהיה רע יותר,‬ ‫נצליח יותר?‬
‫כן.‬ ‫-מעולה.‬
‫לא עובדים ככה בהוליווד בכל מקרה?‬
‫ככה חשבתי.‬
‫טוב, אז פשוט נמשיך.‬
‫- שרשרת הפנינים -‬
‫אם יש לך את הכלים, נוכל להפוך את המצב.‬
‫אז נצטרך פשוט להמשיך הלאה.‬
‫נמשיך הלאה.‬
‫זה נראה טיפשי. זו פשטות, נכון?‬
‫כן, אבל אנחנו רוצים לומר,‬ ‫"אני אשזור את הפנינה הבאה בשרשרת".‬
‫וזהו, זה הכול.‬
‫זוהי שרשרת הפנינים.‬
‫זה ככל הנראה הדבר החשוב ביותר,‬ ‫שתוכל ללמד את עצמך ואת המוטיבציה שלך.‬
‫פשוט ציירו שרשרת פנינים.‬
‫יש קו ואז מעגל, קו ומעגל.‬
‫כל מעגל כזה מייצג פעולה אחת.‬
‫אבל הנה העניין.‬
‫לכל פעולה יש את אותו הערך.‬
‫זו שאלה של זהות. "מי אני?"‬
‫"אני לא מעולה, אני לא דפוק.‬ ‫אני לא רוצה לבחון את עצמי ו…‬
‫"אני בוחן את עצמי רק מבחינת ההרגלים‬ ‫והפעולות שלי".‬
‫אם תחווה כישלון או הצלחה גדולה, בכל מקרה,‬
‫אתה תמשיך הלאה.‬
‫אני האיש ששוזר את הפנינה הבאה בשרשרת. זהו.‬
‫אז כשקמים מהמיטה בבוקר,‬ ‫הפעולה הזו היא חלק משרשרת הפנינים.‬
‫כשהתעוררת ועשית את המוטל עליך באותו היום…‬ ‫-כן.‬
‫…מבלי לכמת או להצמיד שווי מסוים‬ ‫למאמץ שעשית.‬
‫הפנינים הן באותו הגודל.‬
‫מה שיפה אצלך, למרות שאתה אידיוט,‬ ‫הוא שאתה אף פעם לא עוצר.‬
‫יש לך את זה. יש לך חוש לחוסר ודאות.‬
‫בפגישה הראשונה שלנו,‬
‫אמרת שהביטחון האמיתי‬ ‫הוא חיים בחוסר ודאות.‬
‫וכן, וההתקדמות הלאה.‬
‫המנצח הוא לא תמיד מי שמחליט טוב יותר‬ ‫או נראה כטוב ביותר.‬
‫המנצח הוא מי שמפעיל את המחזור הזה.‬
‫במילים אחרות, מישהו שמוכן להסתכן‬
‫יפעל מתוך דרגת אמונה מסוימת‬ ‫ואז יתמודד עם התוצאות.‬
‫אם התוצאות יהיו רעות,‬ ‫תצטרך להמשיך את המחזור הזה.‬
‫אין כאן משהו נוסף.‬
‫הנה העניין:‬
‫בכל אחד מהעיגולים האלה, יש עיגול קטן וכהה,‬
‫עיגול קטן הרבה יותר, והעיגול הכהה הוא חרא.‬
‫אפשר לראות בזה משהו מצחיק,‬
‫אבל העיגול מסמל שבכל מאמץ שתשקיע…‬ ‫כמו הרגע הזה. אנחנו מנסים לצלם סרט.‬
‫לא משנה איך הסרט ייראה בסוף,‬ ‫הוא לא יהיה מושלם. יהיה שם משהו מחורבן.‬
‫כלומר, אני לא יודע אם זה טוב או לא,‬ ‫זה לא מדאיג אותי.‬
‫אני צריך לדאוג להמשיך להתקדם הלאה,‬ ‫לשזור את הפנינה הבאה.‬
‫תפיסת החיים שלי נעשתה הפוכה לזה.‬
‫במקום לגוש חרא בתוך פנינה,‬
‫יש פנינה מסביב לכל גוש.‬
‫כי כשקורה לי משהו רע,‬ ‫אני אומר, "למדתי הרבה,‬
‫"ויש לאירוע הזה גם היבטים חיוביים".‬
‫זה נהדר. אני אגנוב את זה.‬
‫טוב, אני אתבע אותך.‬
‫אני אוהב אותך. לא אכפת לי.‬ ‫-טוב, נתראה בבית משפט.‬
‫אם הסרט הזה ייגמר בתביעה מרירה‬ ‫שתיגרר בינינו במשך עשר שנים…‬
‫זה אינטימי מאוד. זה בסדר.‬
‫אז כשפגשתי אותך והתחלנו בתהליך שלנו,‬
‫הייתי נואש להיות מאושר יותר.‬
‫קשה לומר, אבל לא היה לי דימוי עצמי בריא.‬
‫כן.‬
‫הייתי בעל משקל עודף כשגדלתי,‬
‫וזה לא נשמע כמו משהו רציני במיוחד, כאילו,‬
‫"איזה מסכן", או משהו כזה.‬
‫אבל מבחינתי,‬ ‫אני הרגשתי שכל זה דפק אותי לגמרי.‬
‫הסברת לי על רעיון הצל.‬
‫זה הצד שלך שאותו הכי תרצה להסתיר מהעולם.‬
‫ואת זה דמיינתי באותו יום.‬ ‫דמיינתי את עצמי בגיל 14.‬
‫הייתי בן 33 כשנפגשנו, לדעתי.‬
‫הייתי מצליח מאוד.‬
‫הייתי בכושר נהדר.‬
‫כל הדברים האלה‬ ‫היו אמורים למחוק את הדימוי העצמי הזה.‬
‫אבל הסברת לי שאני עדיין תופס את עצמי ככה,‬
‫והכחשתי את עצמי,‬
‫בגלל שכל כך התביישתי שהייתי כזה.‬
‫חשבתי שאם אצליח, אף אחד לא יראה את זה.‬
‫אלא שכשהקריירה שלי הצליחה,‬ ‫אנשים פשוט דיברו על זה יותר,‬
‫ונפגעתי.‬
‫ואז… עדיין הרגשתי כמו האדם הזה,‬
‫והדבר הזה עדיין נוכח בתוכי באופן ניכר.‬
‫במהותי, בבסיסי,‬ ‫אני עדיין אותו אדם שאי אפשר לאהוב אותו,‬
‫אבל העבודה ממשיכה להתקדם,‬
‫צריך לא רק לדעת לקבל,‬ ‫אלא לקחת את האיש הזה…‬
‫לדעת שנהדר להיות האיש הזה.‬ ‫-כן.‬
‫אבל זה עדיין קשה מאוד.‬
‫זה ימשיך להיות קשה כל חייך.‬
‫- הצל -‬
‫לכל אחד יש צל.‬
‫לכל אחד יש צל שונה במקצת,‬
‫אבל מצד שני, לכולנו יש צללים דומים,‬
‫בגלל שזהו החלק בנפשנו שאנו מתביישים בו.‬
‫קודם כול תצטרך למצוא את הצל שלך.‬
‫תצטרך לדעת לראות ולהתמקד בדבר הזה‬
‫ותצטרך לדעת איך לעבוד איתו.‬
‫כן, אתה צריך משהו חזותי.‬
‫אז תעצום עיניים.‬
‫ועכשיו, דמיין לעצמך תקופה בחייך‬
‫זמן בו הרגשת נחות, נבוך, דחוי, מדוכדך,‬
‫דמיין רגע שאתה מתבייש בו.‬
‫זה החלק בך שהיית רוצה שלא יתקיים,‬
‫אבל זה אתה, ולא זו בלבד,‬ ‫לא תוכל להיפטר מזה.‬
‫- אתה -‬
‫- צל -‬
‫בעיניי, זה ילד בן 14 שמן ומחוצ'קן,‬
‫מישהו שמרגיש בלתי נחשק בעולם.‬
‫טוב. השאלה היא,‬ ‫מה אתה עושה עם התמונה הזו בהווה?‬
‫זה משהו מהעבר, נכון?‬
‫דבר עם הצל שלך‬ ‫ושאל אותו מה הוא מרגיש לגביך?‬
‫שאל אותו על הדרך בה פעלת והתייחסת אליו.‬ ‫תראה מה הוא עונה.‬
‫- דבר והקשב לצל שלך -‬
‫הוא אומר, "התכחשת לקיומי,‬
‫"והתביישת בכך שאני קיים בכלל".‬
‫שאל אותו איך זה גורם לו להרגיש.‬
‫פגוע בצורה שלא תיאמן, כועס וסוער.‬
‫ועכשיו תקשיב טוב.‬
‫הצל צריך תשומת לב,‬
‫אבל הוא לא זקוק לתשומת לב מהעולם.‬
‫הוא לא צריך אוסקר.‬
‫הצל שלך רוצה אך ורק בתשומת הלב שלך.‬
‫אני רוצה שתשאל את הצל שלך מה תוכל לעשות‬
‫כדי לפצות על כך שהזנחת אותו‬ ‫במשך זמן רב כל כך?‬
‫הוא אומר שהוא רוצה שאכלול אותו בחיי,‬
‫ושאחלוק את החיים שלי איתו,‬ ‫ושאחגוג את קיומו.‬
‫"תתגאה בי".‬
‫במובן חברתי, מקצועי או רומנטי,‬
‫הכוונה היא לא רק להכרה באדם הזה,‬
‫לא מספיק להכיר רק בקיומו,‬ ‫צריך לראות בו כחלק יפהפה ממך.‬
‫טוב. פקח עיניים.‬
‫אני מקווה שהכלי הזה‬ ‫יוכל לשפר את מערכת היחסים שלך עם הצל שלך.‬
‫זה כלי טוב לביישנות,‬
‫הוא טוב כהכנה לדיבור מול קהל.‬
‫הוא טוב גם לוויכוחים עם בני הזוג.‬ ‫לא משנה מה.‬
‫או בדייט, לדוגמה.‬
‫כן.‬ ‫-כל דבר שיש בו סיכון או לחץ,‬
‫כשאתה מרגיש שאתה צריך להיות "במיטבך".‬
‫כן. המטרה שלנו היא לא לספק הופעה טובה.‬
‫המטרה שלנו היא להשתמש בכלי‬ ‫ואז לספוג את כל מה שיקרה.‬
‫כן, כי אם אני שלם עם מי שאני באמת,‬
‫דעותיהם של אחרים ישפיעו עליי הרבה פחות.‬
‫תבין, לא חשוב איך זה נראה,‬ ‫אם זה נראה טוב או רע.‬
‫התהליך, בו אנחנו כל הזמן מתייחסים לנושא,‬ ‫זה החלק החשוב.‬
‫אם לא תכבד, או בעצם,‬ ‫אם לא תעניק לצל שלך תשומת לב,‬
‫הצל יגרום לך לעשות דברים הרסניים.‬
‫זה כלי שיעזור לך להרגיש טוב יותר באותו רגע‬
‫וזו גם פילוסופיה שתוהה,‬ ‫"לאן אני הולך כאדם?"‬
‫הרעיון הוא להיות מתואם עם הצל‬
‫במובן של הוויה שלמה.‬
‫כשאתה שלם, אתה לא צריך שום דבר אחר.‬
‫"אני שלם כפי שאני". זו תחושה משחררת.‬
‫אופס. סליחה.‬
‫אל תבעט בצל שלי, בבקשה.‬
‫טוב מאוד. אני מצטער.‬
‫הוא פגע בך?‬
‫האיש המוזר הזה פגע בך?‬
‫אני אוהב אותו עכשיו. אני צריך לטפל בו.‬ ‫-תוכל לבוא איתי.‬
‫פגשתי אותך לפני חמש שנים‬ ‫ולא היה לי ביטחון עצמי כאדם.‬
‫לא השקעתי בעצמי.‬ ‫-כן.‬
‫ולא הבנתי איך לאהוב את עצמי.‬
‫פשוט עבדתי כדי להשיג את הדבר הזה,‬
‫את הדבר שאתה קורא לו, "התמונה".‬
‫נכון. היא גם נקראת "ממלכת האשליה".‬ ‫-כן.‬
‫זה נושא קלאסי שקשור לחלק X.‬
‫פירוש הדבר הוא שאתה מחפש חוויה מושלמת.‬
‫זו עשויה להיות האישה המושלמת,‬
‫סכום הכסף המושלם, הסרט המושלם.‬ ‫זה לא חשוב. לא משנה מה זה, זה לא קיים.‬
‫- תמונה "מושלמת"‬ ‫מאת חלק X -‬
‫זו רק תמונה בראש שלך. תחשוב על זה.‬
‫מה טבע התמונה הזו?‬
‫אין בה תנועה, נכון? היא דוממת.‬
‫אין בה עומק.‬
‫אבל במקרה הזה, אתה צילמת את התמונה הזו‬ ‫והגבלת את עצמך באמצעותה.‬
‫אתה מפנטז.‬
‫אנשים מספרים לעצמם‬ ‫שאם רק יוכלו להיכנס לעולם המושלם הזה,‬
‫הקסם יקרה.‬
‫אבל אי אפשר לשכוח‬ ‫את שלושת מאפייני המציאות.‬
‫- החיים האמיתיים:‬ ‫שלושת מאפייני המציאות -‬
‫הכאב וחוסר הוודאות לעולם לא יתפוגגו.‬ ‫ואי אפשר להתחמק מהצורך בעבודה מתמדת.‬
‫- כאב, חוסר ודאות, עבודה מתמדת -‬
‫כולם צריכים לחיות ככה, יהיה מה שיהיה.‬
‫לפני שפגשתי אותך‬ ‫הייתי בחור חסר ביטחון בצורה קיצונית,‬
‫ואז חשבתי שהצלחה ופרסים‬ ‫ישחררו אותי מהכאב שבחיים.‬
‫אז עבדתי כל כך קשה כדי להשיג את התמונה הזו‬
‫ובגלל זכויות היתר והמזל שלי,‬
‫השגתי את התמונה הזו בשלב מוקדם יחסית,‬
‫וכשהיא לא הצליחה לרפא את מה שהרגשתי,‬
‫נעשיתי מדוכא מעבר לכל דמיון.‬
‫כן.‬
‫במקביל,‬
‫התקשורת הייתה אכזרית מאוד ביחד למשקל שלי.‬
‫כל אחד היה רשאי להגיד כל מה שירצה‬
‫ולפגוע בנקודות הרגישות שלי.‬
‫זה גרם לי להתגונן מאוד.‬
‫כמעט ציפיתי שמישהו יגיד משהו מרושע.‬
‫כל כך כעסתי.‬
‫לא הצלחתי לחשוב, כאילו.‬
‫לא חשבתי שאתגבר על הרגשות השליליים‬ ‫שהרגשתי כלפי עצמי,‬
‫וככה התביישתי בצל שלי עוד יותר.‬
‫רק לאחרונה, בשנות ה-30 לחיי, כשפגשתי אותך,‬
‫למדתי איך להתעלם מכל אלה‬
‫או ליצור דעה משלי על זהותי.‬
‫זה נשמע הגיוני?‬
‫אתה מבין?‬
‫רגע, בוא… אתה לועס משהו?‬
‫כן.‬
‫אנחנו עושים סרט, אחי!‬
‫היית צריך להגיד לי את זה כשהזמנת אותי.‬
‫הוא אוכל שוקולד, לעזאזל!‬ ‫אתה רוצה גם לענות לטלפון?‬
‫כן, אבל בוא נראה איך זה ילך.‬
‫סליחה, אני בודק את ההערות שלי.‬
‫פשוט…‬
‫כתבתי שם שאני אדפוק את אימא שלך.‬ ‫תמחק את זה.‬
‫האירוניה בבדיחה הזו שתדפוק את אימא שלי,‬ ‫היא העובדה שאימא שלי תבוא הנה מחר‬
‫ואנחנו נעשה פגישה איתך, איתי ועם אימא שלי.‬
‫לך תזדיין.‬ ‫-כן, אני לא צוחק.‬
‫טוב, אל תספר לה…‬
‫לא, אני אספר לה.‬
‫טוב.‬ ‫-היי.‬
‫שלום, חברים.‬ ‫-הצבע הזה יפה לך.‬
‫תודה.‬ ‫-זה יפהפה.‬
‫את נראית טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫זו אימא שלי, שרון.‬
‫שרון. אני פיל.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫נעים מאוד.‬
‫כן, אני לא יודע.‬
‫חשבתי על ההתנסות הראשונה שלי בטיפול.‬
‫היינו אצל תזונאית.‬
‫התווכחנו כל כך הרבה והתזונאית אמרה…‬
‫נכון.‬ ‫-"כדאי שתפנו לטיפול".‬
‫הרופא אמר, "ג'ונה צריך להרזות",‬
‫ובתור אימא, חשבת, "כדאי שאקשיב לרופא‬
‫ואקח אותו לתזונאית".‬
‫למען האמת,‬ ‫לא הייתי צריכה שהרופא יגיד לי את זה.‬
‫יכול להיות שחשבתי שכדאי שתרזה.‬
‫אני לא רוצה לדבר על העבר,‬ ‫אבל צריך לדבר על העבר לפעמים,‬
‫בגלל שאימא שלי הייתה בעלת גוף קטן מאוד,‬ ‫כמו גם אחותי,‬
‫ותמיד אמרו לי, "את גדולה כמו אבא שלך.‬
‫"את גדולה ביחס אליהם. כדאי שתרזי".‬
‫ואני חושבת שכך התפתחה אצלי חרדה,‬ ‫בגלל שלא אני ולא ילדיי נראינו ככה,‬
‫ולדעתי, במקום לחשוב על מה שעשיתי,‬
‫עשיתי את מה שחשבתי שנכון לעשות,‬ ‫אם זה נשמע הגיוני.‬
‫כן, אני לא מנסה לתקוף אותך, או משהו כזה.‬
‫אז ראית אותי כילד עם בעיית משקל,‬ ‫ואני, וגם הרופא, חשבנו שיש לי בעיית משקל‬
‫והחברה תפסה דברים מסוימים‬ ‫כפגומים או שגויים.‬
‫אז חשבתי, "אני לא טוב מספיק.‬
‫"אני רע".‬
‫אני לא נראה נכון בעיני העולם.‬
‫ואת היית צריכה להיות זו שתתקן את המצב,‬
‫מסיבות כאלה ואחרות.‬ ‫-נכון.‬
‫העובדה הזו מיקמה אותך כיריבה לעומתי.‬
‫כאילו, "זו האישה שלא מקבלת אותי".‬
‫זה רעיון לפיו הדמות הנשית‬ ‫לא מקבלת את המראה החיצוני שלך.‬
‫אני לא מאשים אותך בדבר,‬
‫בגלל שאני מבין עכשיו,‬ ‫ואולי הבנתי את זה כבר לפני הרבה זמן,‬
‫כמה שאת הרגשת כמוני במשפחה שלך.‬
‫אני רוצה לספר לך איך זה השפיע עליי.‬ ‫-טוב.‬
‫כי מבחינתי,‬ ‫קל לי יותר לקיים שיחות כאלה באופן הזה,‬
‫מסיבה כזו או אחרת…‬
‫תודה, ג'ונה. טוב לשמוע.‬ ‫-…מאשר בחצר שלנו…‬
‫אני רוצה להודות לך,‬
‫כי אף פעם לא הבעת את זה‬ ‫כדמות הנשית בחייך שלא קיבלה את ההופעה שלך,‬
‫אלא שאני מעולם לא ראיתי את זה כך.‬
‫רק ניסיתי לתקן את המצב‬
‫ואפילו לא חשבתי‬ ‫איזו השפעה תהיה לדברים שאומר לך לעשות.‬
‫נבין דבר אחד. זה לא מצב של "או זה או זה".‬
‫זה לא העניין.‬
‫לא משנה כמה העבר ברור לך,‬
‫מבחינתך, השאלה כרגע היא מה קורה ביניכם,‬ ‫ולמה את זקוקה.‬
‫חשבת על זה פעם?‬ ‫-כן, לפעמים.‬
‫תוכלי לספר לנו מה את חושבת?‬
‫תוכלי לדבר בכנות.‬ ‫-אני יודעת. אני חושבת.‬
‫הייתי שמחה לקבל מעט יותר עקביות.‬
‫לפעמים אני מרגישה שג'ונה פונה אליי,‬
‫אבל אני אימא שלו, כשהוא צריך לדבר איתי.‬
‫אבל כשהוא שמח ומאושר, נראה שאני לא קיימת.‬
‫הוא לא חושב עליי ואני לא חשובה.‬ ‫אני לא יודעת.‬
‫אני נהנית לבלות זמן עם ג'ונה,‬ ‫כי אני חושבת שיש לנו מערכת יחסים אמיתית.‬
‫עברנו הרבה דברים יחד‬ ‫והקשר בינינו עמוק, לדעתי.‬
‫אבל לפעמים אני חרדה.‬
‫כשאני…‬ ‫חושבת שהוא לא יאהב את מה שיש לי לומר, או…‬
‫קשה לי לבטא את זה.‬
‫תבטאי את זה.‬
‫אני מנסה.‬
‫אני מרגישה שאני מתאפקת‬ ‫ולא נותנת לעצמי להיות אני,‬
‫כי אני לא רוצה שהוא יחשוב עליי דבר מסוים.‬
‫ידעת את זה?‬
‫לא ידעתי את זה.‬
‫אבל לפעמים אני מגיב בצורה רעה,‬
‫כשאני מרגיש שאת לא מקשיבה לאחרים,‬ ‫או כשאת משתלטת על החלל.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אבל… טוב לי לשמוע הערות,‬ ‫כדי שאדע מה אוכל לשפר,‬
‫ואשמח לדעת מה היא צריכה‬ ‫כדי לשפר את הקשר שלנו…‬
‫בהקשר הזה, בכנות,‬ ‫כי אז אולי לא איכנס למגננה כזו.‬
‫אתה מתכוון לנוכחות של עוד מישהו כאן?‬ ‫-כן.‬
‫אגב, פיל הזכיר משהו אתמול.‬
‫הוא אמר שהייתם יחד.‬
‫תרצה לדבר על זה?‬ ‫-הוא צוחק.‬
‫לא, הוא אמר את זה. זה מצולם.‬
‫הוא לא היה שוכח. סמוך עליי.‬
‫הנה. בבקשה…‬ ‫-איזה זין, אחי.‬
‫נראה שנוכל לסיים עכשיו…‬
‫כן, הגיע הזמן.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, נעשה דבר אחד לפני שנסיים.‬ ‫זו לא בדיחה.‬
‫האם שוחחת… טוב, לא בצורה כזו, כמובן,‬
‫אבל האם הייתה לך שיחה פתוחה ורגשית כזו‬ ‫עם אימא שלך?‬
‫לא, לא היה לי דבר שמתקרב לזה.‬
‫אם היא הייתה חיה, היית עושה את זה?‬
‫עכשיו? כן.‬
‫כן.‬
‫אתה מוכרח להבין,‬ ‫אימא שלי הייתה מכוכב אחר.‬
‫אבא שלה היה פסיכופת.‬
‫הוא היה חוזר הביתה וקורע את אשתו במכות‬
‫וגם את האחות הצעירה,‬
‫אבל הוא מעולם לא נגע באימא שלי.‬ ‫מבחינתה, זה היה העינוי הכי גרוע.‬
‫אני חושב שכשהיא הגיעה לגיל שמונה או תשע,‬
‫היא לא אמרה לו אף מילה.‬
‫ב-1932, בשיא השפל הכלכלי, הוא קם ועזב.‬
‫הוא לא אמר כלום, לא סיפר להן שהוא עוזב.‬
‫הוא הסתלק באמצע הלילה. הוא נעלם.‬
‫אחרי 40 שנה,‬ ‫הוא ניסה ליצור קשר עם אימא שלי,‬
‫אבל אימא שלי קשוחה. שכח מזה.‬ ‫אני לא חושב שהיא ענתה למכתב.‬
‫היה לה קשה עם גברים, מסיבות מובנות.‬
‫בכל לילה, בארוחת הערב,‬ ‫היא נשאה נאום נסער כנגד גברים.‬
‫"גברים עושים את זה ואת זה…"‬ ‫לא יכולתי שלא להסכים.‬
‫ואבי המסכן היה צריך לעודד את הנאום מהצד.‬
‫מה הוא עשה?‬ ‫-הוא אמר, "כן, היא צודקת.‬
‫"גברים הם נוראים".‬
‫רק כשהייתי בן 13 או 14 הבנתי,‬ ‫"שיט! אני גבר".‬
‫אבל היא לא התגברה על זה, גם אחרי 50 שנה.‬ ‫-היא לא התגברה.‬
‫היא הייתה תקועה במבוך.‬ ‫-היא נתקעה במבוך במשך 40 או 50 שנה.‬
‫- המבוך -‬
‫המבוך תמיד קשור באנשים אחרים.‬
‫הוא תוצר של חלק X,‬
‫בגלל שחלק X רוצה שהכול יהיה "פיר".‬
‫דוגמה קלאסית לכך היא אדם‬ ‫שרק רוצה לחשוב ולדבר על אדם אחר.‬
‫מה שאתה מספר לעצמך זה,‬
‫"אני אתגבר על זה רק כשהוא יפצה אותי על…"‬
‫זה יכול להיות כל דבר, כעס, בגידה.‬
‫זה לא משנה.‬
‫אתה מרגיש שלא קיבלת את מה שהגיע לך.‬ ‫וכשאתה מחפש הגינות,‬
‫אתה עוצר את החיים שלך.‬
‫- החיים שלך -‬
‫הזמן חולף ואין לנו זמן לקשקוש הזה.‬
‫- המבוך -‬
‫- תנועה קדימה‬ ‫לכוד בעבר -‬
‫אני מרגיש שביליתי את כל החיים שלי במבוך.‬
‫לא הרפיתי מהתחושה שלא קיבלתי את המגיע לי,‬ ‫או שחשבתי, "זה לא פיר".‬
‫בזבזתי שעות, ימים, חודשים ושנים מהחיים שלי‬ ‫שלא אוכל לקבל בחזרה.‬
‫אז איך היא הצליחה לצאת מהמבוך?‬
‫זה העניין. האדם הממוצע רוצה לקבל גמול.‬
‫הם רוצים שהכול יהיה הוגן ומאוזן.‬
‫לא תוכל לקבל את זה מהם.‬
‫הדרך בה תרגיש שקיבלת את המגיע לך,‬
‫הדרך בה אתה חושב לאזן את המצב,‬
‫היא לאפשר לך סיפוק רק מהתרגיל עצמו.‬
‫זה נקרא "אהבה פעילה".‬
‫- אהבה פעילה -‬
‫עצום עיניים‬
‫ודמיין שאתה מוקף ביקום המורכב כולו מאהבה.‬
‫אני יודע שזה נשמע מטורף,‬ ‫אבל סתום את הפה. תעשה את מה שאמרתי.‬
‫אל תשפוט את זה מראש ותראה מה יקרה.‬
‫אני אנסה להגדיר את זה.‬ ‫זה… זה עולם שכמעט דחוס באנרגייה אוהבת.‬
‫-אהבה -‬
‫תרגיש איך אתה סופג את כל האהבה ביקום,‬
‫ובעדינות, אך בנחישות, הנח את כולה בליבך.‬
‫באותו הרגע, אתה מנהיג האהבה ביקום כולו.‬
‫באותו רגע, דמיין את האדם שאתה כועס עליו,‬
‫האדם שאתה שונא ומתעב,‬
‫ושלח את כל האהבה שריכזת‬
‫אל אותו אדם.‬
‫אתה לא עוצר. אתה נותן הכול.‬
‫אתה מרגיש… לא רק רואה.‬
‫אתה מרגיש איך האהבה שלך‬ ‫נכנסת לגופו של האדם השני.‬
‫זה חשוב מאוד.‬
‫לרגע, אתם מתאחדים.‬
‫בנקודה הזו אתה מרגיש,‬ ‫"אם אוכל להתאחד עם הזבל הזה,‬
‫"אוכל להתאחד עם כל אחד".‬
‫וזו תחושת גבורה, בדרגת אומנות.‬
‫אנשים אומרים,‬ ‫"אתה מבקש ממני לאהוב מישהו שאני שונא".‬
‫זו לא דרך לסלוח למישהו.‬ ‫זה לא נועד לאדם השני.‬
‫הכלי הזה גורם לך להרגיש שלם עם עצמך‬ ‫ואז אתה יוצא מהמבוך,‬
‫אז תוכל להתקדם.‬
‫אתה רוצה להיות צודק,‬ ‫או שאתה רוצה ליצור משהו?‬
‫בזה הכול מסתכם.‬
‫החיים ממשיכים קדימה.‬
‫אם תרצה לבזבז את הזמן ולשחק משחקים,‬ ‫זה בסדר,‬
‫אבל לא תקבל את הימים והשעות האלה בחזרה.‬
‫כשהיא התבגרה, היא הפכה למארגנת קהילתית‬
‫והיא הייתה אדירה.‬
‫למי ששאל אותה, "במה את עובדת?", היא ענתה,‬ ‫"בארגון חרמות שכירות. זו העבודה שלי".‬
‫היא לא פחדה מאף אחד.‬
‫תדע, כשראש העיר ניו יורק ראה את אימא שלי,‬ ‫הוא אמר, "רק רגע.‬
‫"לא אמשיך במשא ומתן עד שרוזלי סטאטס תצא".‬
‫וכולם נאלצו לגרום לה לצאת.‬ ‫הוא פחד ממנה למוות.‬
‫היא הפכה את הטרגדיה שלה עם גברים‬ ‫לכוח-על שגרם לה שלא לפחד מהם‬
‫והיא עשתה דברים גדולים.‬ ‫-כן, בהחלט.‬
‫איך זה השפיע עליך, לדעתך,‬ ‫כשאימא שלך שנאה גברים ואתה למעשה אחד מהם?‬
‫אני מרגיש שכולם מצפים לתשובה,‬
‫אבל אני לא יודע אם אני יודע את התשובה.‬
‫אני יודע דבר אחד בוודאות.‬
‫הפכתי לחסר ביטחון ליד נשים,‬ ‫זה מובן מאליו.‬
‫נראה שלא הייתה לי שום דרך‬ ‫בה יכולתי לגשת לאישה בביטחון.‬
‫נראה שזו הדרך הכי טובה לתאר את זה.‬
‫כי חשבת שאימא שלך מנסה לגמד אותך,‬
‫ולכן לא ראית דרך להרגיש בטוח עם אישה?‬
‫כן. לא ציפיתי לדבר כזה בכלל.‬
‫היא גרמה לי להרגיש כאילו,‬ ‫"אין לך זכות אפילו לעשות את זה".‬
‫התגברתי על זה מעט, אבל לא…‬
‫לא התגברתי על זה רגשית,‬ ‫כמו שהתגברתי על זה התנהגותית.‬
‫אתה חושב שהיה לך קשה לסמוך על נשים‬ ‫באופן כללי?‬
‫לא… טוב, זה… כיום?‬
‫היום זו לא בעיה מבחינתי.‬
‫אני אגיד לך דבר אחד,‬ ‫היום אני בן זוג מוצלח הרבה יותר משהייתי.‬
‫למרות שהרף נמוך מאוד.‬
‫זה רף נמוך מאוד.‬
‫מה דעתך על מערכות יחסים רומנטיות?‬
‫אתה שואל אם יש לי בת זוג?‬
‫כן, יש לך?‬
‫לא, אין לי.‬
‫הצלחת להתגבר על החומה שאימא שלך בנתה‬
‫ולהתקרב למישהי עד כדי כך שהתחלת לפחד?‬
‫הייתי אומר…‬
‫כן, פעם אחת.‬
‫אבל מסיבות שונות, לא אוכל לדבר על זה.‬
‫זה היה לפני הרבה זמן, או לאחרונה?‬
‫זה נמשך בערך 40 שנה.‬
‫עד כמה שזה יישמע מטורף.‬
‫ולמה זו לא מערכת יחסים קבועה?‬
‫אדבר באופן כללי.‬
‫יש לה עניינים משפחתיים ש…‬
‫הדברים האלה לוקחים אותה בכיוון ההפוך ממני.‬
‫וגם המצב הרפואי שלי, אתה יודע.‬
‫יש לי…‬
‫כשחליתי בפרקינסון,‬ ‫הושפעתי מזה בצורה כפולה.‬
‫זה מצחיק. אתה יודע, היום אני בקושי…‬
‫וואו… זה ממש טוב.‬ ‫-כן, אתה בכלל לא רועד.‬
‫אתה תסכים ללוות אותי לכל מקום?‬ ‫כי נראה שאתה עוזר לי.‬
‫אתן לך זמן…‬
‫פשוט תישאר איתי עד שבע או שמונה בערב,‬ ‫ואז אתה חופשי…‬
‫אל תתחיל לספר בדיחות מטומטמות.‬
‫תתרכז, אחי.‬ ‫-תודה.‬
‫אני יודע מה אתה עושה.‬ ‫-תודה.‬
‫אז יש את המחלה ואת העניינים המשפחתיים שלה.‬
‫כן.‬
‫לא אוכל לדמיין את השפעות הפרקינסון,‬
‫אבל חשבת פעם שאולי מדובר באיזה תירוץ,‬
‫שמאפשר לך שלא להחליט משהו‬ ‫שיכול להפחיד אותך רגשית?‬
‫כן, לחלוטין.‬
‫אני חושב שהחלק המשוגע הזה בי…‬
‫הוא לוקח את כל מה שקורה‬ ‫ומנצל אותו כדי להוכיח שהוא צדק.‬
‫אבל זה חלק X שלך‬ ‫שמונע ממך לעשות את ההחלטה הזו.‬
‫כן.‬
‫אתה יודע, אני חושב שביחס לפחד הגדול שלי‬ ‫מקשרים רומנטיים…‬
‫אני לומד שהדרך היחידה בה קשר יצליח,‬
‫תלויה ביכולת שלך להיות חשוף לחלוטין.‬
‫כן.‬
‫ואנשים הם כל כך דפוקים‬ ‫ומשכנעים את עצמנו למנוע את האושר מאיתנו,‬
‫ואולי שווה לנסות לדחוף אותך…‬ ‫לפחות לחשוב על זה.‬
‫אין ספק שהצלחת בזה.‬
‫קשה לי לומר לך כמה בדיחות התאפקתי מלספר‬ ‫במהלך שלוש הדקות האחרונות.‬
‫אני מבין את זה.‬
‫גם אני סובל מאותה מחלה,‬ ‫אני נמנע מרגש באמצעות בדיחות.‬
‫כן.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה הזויה‬ ‫ותוכל פשוט לומר לי ללכת להזדיין כתשובה?‬
‫כן.‬
‫אתה חושב ש…‬
‫תתקשר אליה,‬
‫או שתגיע לתובנה חדשה ביחס לקשר הזה?‬
‫זו התחושה שלי, כן.‬
‫אתה מתכוון לזה, או שאתה מנסה לרצות אותי?‬
‫לא. אני מתכוון…‬
‫אני מרגיש מעין מקור אנרגייה‬ ‫שעשוי לעזור לי להחליט לעשות את זה.‬
‫כן, כאילו,‬ ‫כל מה שאני מרגיש כלפיך הוא אהבה.‬
‫אני רק רוצה…‬
‫אני רוצה שאתה‬
‫תהיה מאושר.‬
‫לא, אני מרגיש את זה.‬
‫העניין שלי ייחודי בגלל המחלה.‬
‫אז אני חושב, עכשיו כשאני מדבר על זה,‬
‫אני חושב, שבאופן לא מודע,‬
‫קישרתי בין אישה ומערכת יחסים‬ ‫לבין החלמה מהמחלה.‬
‫אבל אין תרופה לפרקינסון.‬
‫כן. זה נכון.‬
‫אבל רוב האנשים לא חולים כמוני.‬
‫ואני חולה כבר הרבה זמן.‬
‫גדלתי במנהטן, התרגלתי לצאת בלילות.‬
‫כשהייתי בגיל 21 או 22,‬ ‫יצאנו לפחות בכל לילה שני.‬
‫זה היה יום שישי.‬ ‫הייתי אמור לפגוש שתי בנות בבר בעיר.‬
‫אמרתי, "מעולה, אגיע עוד שעה".‬
‫נמנמתי.‬
‫חזרתי לישון.‬
‫אמרתי, "אנמנם עוד 20 דקות,‬
‫"ואז אקח מונית".‬
‫התעוררתי ביום שני בבוקר.‬
‫אמרתי, "משהו דפוק אצלי, משהו ממש לא בסדר".‬
‫הייתי מותש לחלוטין. תשישות עמוקה כזו…‬
‫אומר זאת כך:‬
‫אם הייתי צריך ללכת למכבסה,‬ ‫שהייתה ממש מול הבית שלי,‬
‫הייתי חושב, "אני מסוגל לזה, או לא?"‬
‫"יש לי כוח לעשות את זה?"‬
‫אבל לא הייתי אדם כזה,‬ ‫הייתי ממש היפראקטיבי.‬
‫הלכתי לנוירולוג.‬
‫בפגישה אחת הוא אמר לי,‬ ‫"אתה סובל מהיצרות התעלה השדרתית,‬
‫"אתה זקוק לניתוח מיידי‬ ‫ויש לך גם פרקינסון".‬
‫איך הרגשת באותו יום?‬
‫זה הצל האמיתי שלי שמגיח החוצה,‬
‫כשתראה את כתב היד שלי…‬
‫למה?‬
‫כי בקושי אפשר לקרוא אותו.‬
‫אני אפילו לא אוהב להביט בו.‬
‫והיו לי ידיים טובות מאוד.‬
‫שיחקתי כדורסל, אבל גיליתי זריזות בכל תחום.‬
‫היום…‬
‫טוב, המצב ברור לעין.‬
‫אבל כשאני נתקף בפחד הזה,‬ ‫אני מנסה לראות את הצל שלי מייד.‬
‫הוא נראה קכקטי. אתה מכיר את פירוש המילה?‬
‫כחוש?‬ ‫-כן, כחוש.‬
‫כן.‬ ‫-ככה הצל שלי נראה עכשיו.‬
‫כאילו שאני עומד להתפרק.‬
‫אתה חושב שמצבים רפואיים‬ ‫עשויים להוביל לקיום בודד יותר?‬
‫כן.‬ ‫-למה?‬
‫זה היה… כבר תקופה ארוכה,‬ ‫אני מפחד לצאת החוצה.‬
‫חשבת פעם להביא ילדים לעולם?‬
‫כן, כל הזמן, אבל עכשיו כבר מאוחר מדי.‬
‫לא הייתי רוצה להביא לעולם ילד עכשיו.‬
‫למה לא?‬
‫אני עדיין כל כך חלש.‬
‫כדי לקום מהכיסא הזה, אצטרך לחשוב על זה.‬
‫יהיו יותר מדי רגעים‬
‫בהם לא אהיה מסוגל לקחת חלק.‬
‫אני לא חושב שזה רעיון מוצלח.‬
‫זה ממש זוועה, אחי.‬
‫כן.‬
‫אבל אם זה לא היה קורה,‬
‫לא הייתי מפתח את המידע האחרון שמצאתי.‬
‫זה נראה כאילו שבכל פעם שאני נדחף ונרמס,‬
‫אני מוצא עוד מידע.‬
‫מחלת הפרקינסון הפכה אותי מודע לזמן.‬ ‫אני באמת מודע לו.‬
‫יש לי משימה,‬ ‫יש לי תחושה שאני אמור לעשות משהו,‬
‫והתחושה הזו רק התגברה אצלי.‬
‫אם אני לא עושה את זה, אני מתחיל לחשוב,‬ ‫"לעזאזל, זה קרה לי,‬
‫"איזה חרא…"‬
‫זה מקשה על החיים‬ ‫ואז אתה מתחיל לרחם על עצמך.‬
‫זה פשוט בזבוז זמן.‬
‫אתה נכנס למצב כזה? למצב של רחמים עצמיים?‬
‫כן, כל הזמן.‬
‫אבל אני יודע לצאת מהמצב הזה מהר מאוד.‬
‫בזמן העבודה על הסרט הזה,‬
‫התחלתי להשתמש בציורים שלך‬ ‫כדי להמחיש את הכלים,‬
‫והציורים קצת רועדים,‬
‫אז רציתי לדעת אם אוכל לצייר אותם בעצמי?‬
‫זה יהיה מעולה. כן, תעשה את זה.‬
‫אם הכתב רועד, זה אפילו יותר טוב.‬
‫כי צריך להבין שלא ננצח בכל פעם,‬
‫ברור שלא נוכל להיות מושלמים,‬
‫לא נוכל לשלוט בזה,‬
‫אבל אי אפשר לעצור את הרצון שלנו להתקדם.‬
‫וזה יזכיר לך את זה.‬
‫בכל כרטיס מוצעת גישה שונה מעט‬ ‫בדרך למטרה זהה, והיא,‬
‫"שמוק, תתחיל לפעול, לא משנה כמה אתה מפחד".‬
‫- קבלה קיצונית -‬
‫זה מזכיר לי את עניין הקבלה הקיצונית,‬ ‫שהוא עניין גדול, שעוזר לי במקרים רבים.‬
‫נכון. בדיוק.‬
‫זה העניין. אפשר ללמוד מכל חוויה.‬
‫כשמשהו משתבש,‬
‫כל אחד יכול לומר, "זה לא כל כך נורא.‬ ‫אתאושש מזה מחר".‬
‫זה לא טוב מספיק.‬
‫אתה צריך לייצר ריפלקס שיסחט את המיץ.‬
‫יסחט את המיץ בניסיון למצוא משהו משמעותי.‬
‫זה ניסיון למצוא את עצמך נמנע משליליות,‬
‫זהו אימון שנועד להביא אותך לשאול,‬ ‫"מה אעשה עכשיו?"‬
‫אני צריך לעשות שכיבות סמיכה.‬
‫יש משהו…‬
‫חזק לתמיכת המשקל שלי?‬ ‫-אתה רוצה לעשות שכיבות סמיכה?‬
‫כן. הגוף שלי נוקשה.‬ ‫-תוכל להשתמש בעגלת הדולי לשכיבות סמיכה.‬
‫תיזהר, פיל.‬
‫מעולם לא עשיתי את זה מול כל כך הרבה אנשים.‬
‫אפילו אם אעשה עשרה תרגילים…‬ ‫זה נהדר לתרגיל הזה.‬
‫אפשר לקחת את העגלה הביתה?‬
‫זו שכיבת הסמיכה היקרה ביותר…‬ ‫-ראשית, אל תשפוט.‬
‫אסור לך לומר לעצמך שום דבר שלילי.‬
‫זה לא אומר שאתה טיפש,‬ ‫זה לא אומר שאין משהו שלילי,‬
‫אבל אסור לך לעבור את זה.‬ ‫זה סותר את מה שאנחנו עושים.‬
‫שנית, ברור שתרצה למצוא משהו חיובי במצב.‬
‫אחי, אתה נותן בראש.‬
‫כשעושים את זה מאה פעמים ביום, מתחזקים.‬
‫אתה עושה את זה מאה פעם ביום?‬ ‫-כנראה.‬
‫כי בכל פעם שהגוף שלי מתקשח,‬ ‫אני לא יכול לנוע כמו שאני רוצה.‬
‫עכשיו קל לי יותר,‬ ‫אבל יש מצבים בהם אני לא יכול להזיז יד.‬
‫אז גיליתי את זה.‬
‫אולי תוכלו להפיץ את הבשורה,‬ ‫אם לא תחתכו את זה מהסרט.‬
‫כשאתה סוחט את המיץ מהלימון,‬
‫זה אומר שקודם כול,‬ ‫יש לך את הרצון לעשות את זה,‬
‫אבל יש לך גם אמונה בפעולה הזו,‬ ‫שיש בה משהו יקר ערך.‬
‫והתוצאה היא שכל דבר הופך למשמעותי יותר.‬
‫לא מגיעים למשמעות באמצעות הדברים הגדולים.‬
‫היא נמצאת בדברים הקטנים.‬
‫אני מרגיש טוב יותר. אני משוחרר.‬ ‫-אני עושה את זה לאימא שלי…‬
‫סליחה.‬
‫צריך להתייחס לכל מאורע כבעל ערך.‬
‫אם תעשה את זה,‬ ‫ייפתחו בפניך המון הזדמנויות.‬
‫זה כל מה שיש לי לומר.‬
‫הפלת את המיקרופון. זה היה מטורף,‬
‫זה אחד מהטובים.‬ ‫מהלהיטים הגדולים של סטאטס.‬
‫זה באמת אחד מהטובים.‬ ‫-הייתי צריך להשתמש בזה אתמול.‬
‫כן? ואיך היה?‬
‫היה לי התקף חרדה ולא יכולתי לישון.‬
‫ובמקום לחוות יותר חרדה בגלל חוסר השינה‬ ‫שממנו אסבול בעבודה למחרת,‬
‫השתמשתי בקבלה קיצונית‬ ‫והצלחתי לנצל את הזמן הזה‬
‫למצוא רעיונות נוספים ליום הצילום.‬
‫כן, כל הכבוד.‬
‫ועכשיו, אל תדפוק את זה.‬
‫הזכרתי את קין והבל?‬
‫אולי לא.‬ ‫-למדת איתם בתיכון?‬
‫אני זוכר… אני חושב שהייתי בן תשע.‬
‫היום פשוט עולים על טיסה,‬ ‫אבל פעם זה לא היה ככה. זה היה סיפור גדול.‬
‫היה… אי אפשר היה לראות כלום,‬ ‫העננים כיסו את השמיים.‬
‫אבא שלי דיבר איתי על כמה דברים ואמר,‬
‫"אל תדאג. אנחנו נעלה מעליהם והשמש תזרח".‬
‫לא האמנתי.‬
‫חשבתי, "מה, השתגעת?"‬
‫זה… איך יכול להיות שהשמש עוד נמצאת למעלה,‬
‫כשהכול סמיך כל כך,‬ ‫כשאני רואה את כל העננים האלה?‬
‫ואני זוכר את הרגע המדויק‬
‫שבו השמש פרצה מבעד לענן, ונדהמתי.‬
‫כל תפיסת היקום שלי השתנתה, בגלל…‬
‫החשיבות היא שהפסקתי לשפוט את טבע המציאות‬ ‫על סמך הניסיון שלי בחמש הדקות האחרונות.‬
‫השמש תמיד נמצאת שם.‬
‫הענן תמיד נמצא כאן וחוסם את השמש.‬
‫אם לא תצליח לפרוץ בעדו,‬ ‫תחשוב שיש לך יום רע מאוד.‬
‫למעשה, אתה חושב שהחיים רעים מאוד.‬
‫- חלק X‬ ‫ענן שחור -‬
‫כל מחשבה שלך תשפיע על מצב הרוח שלך.‬
‫כל מחשבה שלך תהיה חיובית או שלילית.‬
‫"הזרם המודה"‬ ‫רוצה לבחור את המחשבות החיוביות.‬
‫- הזרם המודה -‬
‫חלק X רוצה בזרם שלילי,‬ ‫אז אצור כאן את הענן,‬
‫כך שלא תוכל לראות את השמש.‬
‫שכחת שבעצם, השמש זורחת שם.‬
‫השאלה היא, כיצד תחדור את הענן?‬
‫- ענן שחור -‬
‫והתשובה היא, מתוך הכרת תודה.‬
‫ההודיה נותנת לך תחושה, הרגשה,‬
‫שתמיד יש משהו חיובי סביבך,‬ ‫גם אם אתה לא רואה את כולו.‬
‫אבל אתה צריך מנגנון. שם הכלי נכנס לתמונה.‬
‫הזרם המודה‬ ‫לא מתרכז בדברים שעליך להודות על קיומם.‬
‫הזרם המודה הוא תהליך יצירת הדברים האלה.‬
‫אז עצום עיניים.‬
‫עכשיו כדאי לך למנות שניים, שלושה,‬ ‫או ארבעה דברים עליהם אתה מודה, לכל היותר.‬
‫ככל שתבחר דבר קטן יותר, כך טוב.‬ ‫כי אתה נדרש לרכז את הכרת התודה שלך.‬
‫קח את הזמן.‬ ‫אתה רוצה להרגיש את הכרת התודה הזו.‬
‫אני מודה על האחיינים שלי.‬
‫אני מודה על הגלישה.‬
‫אני מודה…‬
‫על הכלב שלי.‬
‫אני מודה עליך.‬
‫טוב. עכשיו תמשיך למנות דברים,‬ ‫אבל אל תגיד אותם בקול.‬
‫תמשיך ליצור זרם של הודיה.‬
‫טוב.‬
‫ועכשיו,‬
‫נסה להרגיש שאתה תיצור עוד מחשבת הודיה,‬ ‫אבל אל תעשה את זה.‬
‫תחסום אותה.‬ ‫תרגיש רק את הכוח שיכול ליצור מחשבת הודיה,‬
‫וככל שהכוח הזה מתחזק,‬ ‫אתה מרגיש שהוא משתלט עליך.‬
‫זה הזרם המודה. זה היה מעולה. הרגשת משהו?‬
‫הרגשתי שהכול קצת…‬
‫מאט.‬
‫והרגשתי חמימות.‬
‫כמו תחושת נחמה.‬
‫זה טוב מאוד.‬
‫המפתח הוא לא לחזור שוב ושוב‬ ‫על הדברים שאתה מודה עליהם.‬
‫תהפוך את התרגיל למחשבה יצירתית.‬
‫צור מצב בו תצטרך לחפור ולעבוד‬ ‫כדי למצוא את הדברים האלה,‬
‫והתהליך עצמו ישנה את מצב הרוח שלך.‬
‫- הודיה -‬
‫הכלי הזה מתאים לזמן‬ ‫בו אתה מרגיש שאינך שולט במחשבותיך.‬
‫ויכוח עם המחשבות האלה הוא רעיון רע.‬ ‫זה ישפיע עליך בצורה נוראה,‬
‫וזה לא משרת אותך.‬
‫הודיה אינה רק "יש לי מזל שמישהו עזר לי",‬ ‫או כל דבר בסגנון.‬
‫ההודיה היא מצב נפשי‬ ‫בו תרצה להיות הרבה ככל האפשר,‬
‫בגלל שזהו מצב שמחבר אותך…‬
‫הוא זה שפורץ מבעד לענן.‬
‫כשתגיע לשם, תהיה בעולם אחר.‬
‫חלק X אומר לך שאתה לא צריך להודות על דבר‬ ‫ואומר לך, "דפקו אותך.‬
‫"אתה קורבן. לא קיבלת מספיק.‬
‫"למה שתודה על מה שיש לך?"‬
‫זה השטן שמדבר. זה אופייני לחלק X.‬
‫אני לא מדבר איתך הרבה על הפרקינסון.‬
‫ואני תוהה האם אני עושה את זה בגלל הפחד,‬ ‫בגלל שאני לא רוצה להודות…‬
‫בפחדים שלי בקשר לזה.‬
‫כן. אני אייעץ לך להניח שככל הנראה,‬ ‫אתה מפחית בערכי,‬
‫כי בכל יום אני מסתגל מחדש‬ ‫והרבה מהשינויים שהכנסתי עזרו לי מאוד.‬
‫אני לא יודע. אני מצחיק, אתה מבין?‬ ‫זה לא משהו שאני חושב עליו הרבה.‬
‫אני חושב על העתיד,‬
‫אבל בעיקר,‬ ‫אני מפחד שלא אעשה מספיק לפני שאמות.‬
‫כי יש לי המון…‬
‫הדברים שדיברנו עליהם כאן,‬ ‫אני לא יודע, אולי כיסינו עשירית מהכול.‬
‫פיסה קטנה, כן.‬
‫כן, אני חושב שהמוות לכשעצמו הוא…‬
‫הוא נושא מורכב עבור כל אחד.‬
‫מבחינתי, אני…‬
‫מפחד מאוד לאבד אותך, באופן מיוחד.‬
‫אני לא חושב על זה כל הזמן,‬
‫אבל אתה האדם שנותן לי עצות לחיים,‬
‫אתה מרגיע אותי‬ ‫בכך שאתה מציג לי דרכים לעבור מצבים שונים.‬
‫ובמקביל,‬
‫בפעם היחידה שחוויתי מוות באופן משמעותי,‬
‫אתה היית האיש שעזר לי להתגבר גם אז.‬
‫אתה מדבר על אחיך?‬
‫כן. וכשהוא מת במפתיע לפני כמה שנים,‬
‫ולפני שצילמתי את הסרט הזה,‬ ‫לא ידעתי שאיבדת את אחיך.‬
‫סיפרת לי היכן היית באותו יום.‬
‫כן.‬ ‫-ידעת בדיוק איפה היית.‬
‫הלכת לבית הספר באותו יום וכל זה.‬
‫אני מבלה חלק ניכר מהחיים‬ ‫בניסיון להימנע מהמחשבה על היום הזה,‬
‫ובאותו בוקר, ביקרתי במשרד שלך.‬
‫זה היה היום הכי קשה בחיי.‬
‫אף פעם לא הייתי מזועזע כל כך.‬
‫אחד הדברים שאני זוכר מאותו יום הוא אותך,‬ ‫כשאמרת לי, "תן לי את הטלפון שלך".‬
‫צילמת אותי.‬
‫ומעניין אותי, למה עשית את זה?‬
‫בחיים, רק באופן נדיר מזדמן לנו לתעד משהו‬ ‫ברגע השיא שלו,‬
‫אתה יודע, ברגע החשוב ביותר.‬
‫ואז אתה חוזר לרגע הזה.‬
‫בין אם עברו שבוע או שנה, זה לא משנה.‬
‫יש לך… חלף זמן מאז.‬
‫ובזמן שחלף,‬
‫אתה חווה את כוח הריפוי, ההתאוששות.‬
‫כן, לא הסתכלתי בתמונה הזו‬
‫כבר ארבע שנים.‬
‫אבל הדפסתי אותה,‬ ‫כי רציתי להראות לך אותה ולהביט בה.‬
‫לא הסתכלת עליה במשך ארבע שנים?‬ ‫-לא.‬
‫במובן החיובי…‬
‫אני נראה כאילו אני חף מזיוף כלשהו.‬
‫יש לי מבט שלו באופן מוזר.‬ ‫-נכון.‬
‫וזה ממש משונה.‬
‫אבל אולי זה בגלל שאותו אירוע חיסל…‬
‫את כל מה שלא היה חשוב.‬
‫הוא חיסל את כל מה שחשבת שאתה צריך,‬ ‫אבל לא היית צריך באמת.‬
‫זו תמונה של אדם שעבר גיהינום,‬
‫יצא מהצד השני ועכשיו מצבו טוב,‬
‫בצורה נטולת דרמה שאותה אני אוהב.‬
‫זו תמונת ניצחון,‬ ‫אפילו אם היא לא נראית ככה.‬
‫- עיבוד אובדן -‬
‫עיבוד אובדן הוא כלי‬ ‫שמאפשר לך לעבד את האובדן, נכון?‬
‫רוב האנשים ממש לא יודעים איך לעשות את זה.‬ ‫לא רק שהם לא יודעים להתנהל מול אובדן,‬
‫הם נעשים מדוכאים ומוכי יגון,‬
‫אבל עוד לפני שהאובדן קורה,‬ ‫הם מודאגים מהאובדן.‬
‫כלי זה נועד להשיג את תמצית חוסר ההיקשרות.‬
‫פירוש הדבר שאני מוכן לנסות ולהשיג משהו‬ ‫אבל אני מקבל את האפשרות שלא אצליח.‬
‫אני עדיין מעוניין בדבר‬ ‫ואנסה באמת להשיג אותו.‬
‫אבל אני מוכן גם להפסיד.‬
‫ראשית, אני רוצה שתבחר משהו שאתה קשור אליו‬ ‫במידה מוגזמת.‬
‫תוכל לבחור באדם מסוים, עבודה, במשהו קטן.‬ ‫זה לא משנה.‬
‫זה צריך להיות דבר שאתה מתנגד מאוד לשחרר.‬
‫אתה מפחד שאם תאבד את זה, משהו נורא יקרה.‬
‫חשבת על משהו?‬
‫טוב.‬
‫עכשיו דמיין שאתה אוחז בדבר הזה.‬
‫אם זה לא דבר גשמי, זה לא משנה.‬
‫דמיין שאתה אוחז בזה,‬
‫כאילו שאתה אוחז בענף של עץ.‬
‫זה מפחיד. אתה מפחד להרפות.‬
‫אבל אתה מרפה בכל מקרה.‬
‫כשאתה מרפה, אתה מתחיל ליפול.‬
‫אבל זו לא תחושה רעה.‬
‫הנפילה די איטית ועדינה, להפתעתך.‬
‫אבל אתה צונח מטה.‬
‫ואתה אומר, "אני מוכן לאבד הכול".‬
‫- אני מוכן לאבד הכול -‬
‫ואתה צריך לומר זאת בשקט,‬
‫אבל אתה צריך להרגיש שאתה מתכוון למה שאמרת.‬
‫ברגע שתגיד את זה,‬
‫אתה נוחת אל השמש שהייתה תחתיך,‬
‫והגוף שלך בוער.‬
‫בנקודה הזו, איבדת הכול.‬
‫בגלל שמכשיר הבעלות הוא הגוף שלך.‬
‫אם הגוף שלך נשרף, אתה הופך לקרן שמש אחת‬
‫בין כל שאר הקרניים.‬
‫הקרניים קורנות כלפי חוץ בכל הכיוונים,‬
‫ואתה מקרין תחושה אוהבת, נדיבה וזורמת.‬
‫ואז אתה מביט סביבך,‬
‫ואתה רואה מספר אין-סופי של שמשות אחרות‬
‫בדיוק כמו השמש שאתה נמצא בה‬ ‫וכולן מקרינות אורן החוצה.‬
‫ואתה שומע את השמשות אומרות פה אחד,‬
‫"אנחנו בכל מקום".‬
‫העולם הזה נקרא עולם השמש.‬
‫אתה יכול רק לתת. אתה לא יכול לקחת.‬
‫אתה לא יכול לאחוז או לשמור על דבר,‬ ‫זה בלתי אפשרי.‬
‫עכשיו תוכל לפקוח עיניים.‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫מעולה.‬
‫אתה לא רוצה לומר עוד משהו?‬ ‫-אני רוצה.‬
‫כלומר, אני מצליח שלא להיקשר לדברים שונים,‬
‫כמו עבודה, זהות או סכסוך שיש לי עם מישהו.‬
‫אני יכול להגיע למצב הזה‬ ‫ולהשתמש בכלים לשם כך.‬
‫כשהעניין הוא מערכת יחסים רומנטית,‬
‫או בן משפחה שאני אוהב,‬
‫הרעיון לפיו אאבד דבר כזה,‬
‫קשה לי לקבל את זה הרעיון הזה.‬
‫תחשוב על זה ככה.‬ ‫אתה לא מנסה להפוך לאדם ללא קשרים.‬
‫אך אתה מנסה להגיע למצב בו אינך נקשר‬
‫בכל פעם שאתה מפחד מאובדן.‬
‫אנשים רבים לא חיו שנייה אחת בחייהם‬ ‫במהלכה הם חוו מצב בו לא נקשרו לדבר מה.‬
‫כך שאם אנשים יוכלו רק להתקדם לעבר מצב כזה,‬ ‫הם יפיקו תועלת רק מעצם השינוי הקל.‬
‫אם אתה אנושי, זה לא בלתי אפשרי.‬ ‫לא טוב לאדם שלא ייקשר לדבר.‬
‫זה הגיוני.‬
‫אז המטרה היא לא להגיע למצב שלא ניקשר כלל.‬ ‫-לא.‬
‫העבודה מתמקדת בכך שאין אדם אחד,‬ ‫מקום, או דבר כלשהו שיעזוב אותך,‬
‫ויצליח לקחת ממך את מהות הקיום שלך,‬ ‫את התחושה בה אתה שלם עם עצמך.‬
‫נכון מאוד.‬
‫אני לא רוצה להשאיר שום דבר בצל,‬
‫כי אני לא רוצה שהוא יהפוך למשהו‬ ‫שמכרסם בי.‬
‫אפילו הפחדים או הכאב שלך, לדעתי,‬ ‫כשאתה מבטא אותם,‬
‫אתה מצליח להשתחרר מהם בדרכים רבות.‬ ‫-כן…‬
‫אני משתמש בכלי עיבוד האובדן‬ ‫והוא מאוד עוזר לי.‬
‫הייתי רוצה להיות דומה לנזיר ולומר,‬ ‫"הכלים האלה מפוגגים הכול",‬
‫אבל אני עדיין מרגיש את הכאב בכל יום. מבין?‬ ‫-כו.‬
‫אני עדיין מתגעגע לאחי.‬
‫כן, אתה תתגעגע אליו זמן רב.‬
‫אבל אומר זאת כך:‬
‫המוות אינו מצב קבוע.‬
‫אפשר לפחד מהמוות, זה בסדר,‬
‫כל עוד אתה מרגיש משהו אחרי המוות.‬
‫וזו לידה מחדש.‬
‫האפשרות שאפשר להיוולד מחדש‬ ‫גם מהמצבים הגרועים ביותר,‬
‫גם מהעולם ומהחוויות השפלים ביותר,‬
‫אם תוכל ליצור משהו,‬ ‫שבאופן מחזורי חוזר לחיים,‬
‫זו המידה הקרובה ביותר לאלוהות שיש לאדם.‬
‫כן, אני מבין.‬ ‫זו פשוט מציאות, במסגרתה החיים ממשיכים.‬
‫אבל יש מעט מאוד אנשים ברשימה הזו‬ ‫שאני פשוט לא רוצה לאבד, אז…‬
‫עכשיו גם אני לא רוצה לאבד אותך.‬
‫מה לעשות?‬
‫אני חושב שכדאי שנתחתן.‬
‫אני רוצה הסכם ממון.‬
‫כן, הנה כמה מאלה.‬ ‫-זה פשוט מטורף.‬
‫כן, הנה.‬
‫צילום הסרט הזה מגשים עבורי כמה דברים,‬ ‫וביניהם גם את ההבנה,‬
‫לפיה פעם חשבתי שהאנשים שאני מעריץ‬ ‫לא נאלצים להתמודד עם הבעיות שאני סובל מהן.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מבין.‬
‫זה מגוחך. אני יודע. זה ממש מגוחך. זה לא…‬
‫אתה צוחק בגלל שזה מגוחך.‬ ‫-כן.‬
‫כן. ולדעתי, טוב שאנשים יראו שאתה, עבורי,‬ ‫הוא אדם שיצר את הדברים האלה,‬
‫ולדעתי, חשוב שהאנשים שאנו מעריצים‬
‫אינם פטורים מכל הבעיות שיש לנו בעצמנו.‬
‫אתה עדיין נאבק ונלחם להיות בן אדם‬
‫בדיוק כמו כל אחד אחר.‬
‫כל העניין הוא שאתה לא פטור מהכאב,‬
‫מחוסר הוודאות ומהעבודה המתמדת.‬
‫ואני חושב שיש משהו יפהפה‬ ‫כשהפגיעות שלך נחשפת,‬
‫ועבורי, אני מקבל הוכחה לכך‬ ‫שאין אדם אחד שהבין הכול.‬
‫כן.‬
‫זה סוד החיים.‬
‫מבחינתי, לפחות.‬ ‫-מה?‬
‫קבלת העובדה שלעולם לא תבין הכול.‬ ‫אף אחד לא יבין הכול.‬
‫האושר תלוי בדרך בה אתה מקבל את הדברים,‬
‫ומה אתה עושה בקשר אליהם.‬
‫אבל ראשית, קבל את העובדה הזו,‬ ‫כי אם לא תקבל אותה,‬
‫תהיה לך מחשבה שאני אוכל להתגבר עליה,‬ ‫לעבור אותה או לחסל אותה,‬
‫ואתה לא תוכל לעשות את זה.‬
‫איזה רגע נהדר זה.‬
‫אולי תישארו אתם בלי לזוז, בדיוק ככה,‬ ‫ואני אלך הביתה לישון?‬
‫כשאחזור לכאן בבוקר,‬ ‫אני רוצה למצוא אתכם פשוט…‬
‫זה הגיוני לבקש?‬ ‫-כן.‬
‫אתה עייף?‬
‫כן, אני די עייף.‬ ‫-טוב, לך לשכב.‬
‫מה אתה רואה כשאתה עוצם עיניים?‬
‫אני רואה ים.‬
‫אני רואה חוף יפהפה, והגלים…‬
‫הם לא גלי ענק.‬ ‫הם פשוט גלים בעלי צורה מושלמת.‬
‫והם שוטפים את הגוף שלי עכשיו.‬
‫המים חמים או קרים?‬
‫חמים.‬
‫אתה יודע מה אימא שלי אמרה‬ ‫כשאחי התאשפז בבית החולים?‬
‫היא אמרה, "הוא נכנס לשם כתינוק"…‬ ‫או, אתה יודע, הוא היה בן שלוש,‬
‫אבל אני חושב שכעבור שלושה חודשים,‬ ‫כשהוא מת, היא אמרה,‬
‫"הוא היה אדם מבוגר".‬
‫אז משהו… הוא עבר שינוי.‬
‫זה גרם לי להרגיש כל כך עצוב, אבל בנוסף…‬
‫אני חושב שנמלאתי יראה, לדעתי.‬
‫אתה יכול לראות אותו עכשיו?‬ ‫-מה?‬
‫אתה רואה אותו עכשיו?‬
‫כן, הוא לא…‬
‫אני מרגיש שזה אחי, אבל, אתה יודע,‬ ‫הוא מרגיש כמו…‬
‫ההרגשה היא שהוא בגיל שלך, האמת.‬
‫הוא אומר,‬
‫שהוא לא נתן לי התראה מספקת לפני שהוא מת.‬
‫הוא אומר…‬
‫הוא אומר שזה לא מפריע לו במיוחד.‬ ‫הוא ידע את זה.‬
‫אני לא מבין איך הוא היה יכול…‬
‫לומר לי.‬
‫אולי. אני לא יודע.‬
‫אני נשבע, אני יודע שזה בלתי אפשרי,‬ ‫אבל אני מרגיש…‬
‫שאני עף.‬
‫ואיך זה מרגיש?‬
‫מעולה.‬
‫אני יכול לשבת?‬
‫אתה עף באוויר?‬
‫אני מקווה שזה ייפסק כשהרגליים שלי…‬
‫יש לך ביטוח לדבר הזה?‬
‫כן, אתה רוצה לשבת?‬ ‫-כן.‬
‫כן, שב. כמובן.‬
‫זה חדר נחמד.‬
‫וואו.‬
‫בכל יום, זה האתגר האמיתי מבחינתי,‬ ‫לצאת מהמיטה.‬
‫אולי זה רק ניסיון לשלוט בי, או…‬
‫אני לא בטוח. למה אתה מצלם עליי סרט?‬ ‫-מכל הסיבות האלה. אבל…‬
‫כדאי שמישהו יביא את התרופה שלך?‬ ‫-כן. אני אוהב את הרקע כפי שהוא,‬
‫מכיוון שלאנשים רבים יש חלומות‬
‫ובהם הם מגלים חדר שינה נוסף בבית שלהם,‬
‫או לפעמים הם מגלים משהו עצום בחלום.‬
‫פירוש הדבר שבעולם החלומות‬ ‫אדם הופך למודע הרבה יותר.‬
‫תפיסת העולם שלך מתרחבת.‬
‫אז אנשים חולמים על חדר בבית שלהם‬ ‫שלא נמצא שם באמת,‬
‫וזה אומר שדעתם מתרחבת או שהם גדלים?‬
‫כן.‬
‫זה מטורף.‬
‫לאדם שחושש שלא יתאושש, אני אומר,‬ ‫"תעשה בדיוק את מה שאמרתי, לעזאזל,‬
‫"אני מבטיח לך שתרגיש יותר טוב".‬ ‫-רגע, יש לי רעיון.‬
‫כן, קדימה.‬
‫בגלל שכבר צילמנו את הפתיח לסרט,‬
‫אולי נשתמש בזה בסוף הסרט,‬
‫אם אגיד עכשיו למה אני מצלם את הסרט הזה,‬ ‫אחרי כל מה שעברנו.‬
‫זה טוב.‬
‫תראה אם תצליח לעשות את זה במהירות,‬ ‫לומר את ההתחלה ומייד לאחריה את הסוף.‬
‫אני מצלם את הסרט הזה‬
‫בגלל שאני רוצה לאפשר טיפול‬ ‫ואת הכלים שלמדתי במהלך הטיפול,‬
‫לכמות אנשים גדולה ככל האפשר באמצעות סרט.‬
‫צילמתי את הסרט הזה‬
‫בגלל שאני אוהב את פיל…‬
‫בגלל שאני אוהב את החיים‬ ‫שהכלים האלה מאפשרים לי.‬
‫וזה לא משנה מה אנשים יחשבו על הסרט.‬
‫מה שחשוב הוא שסיימנו אותו.‬
‫יחד.‬
‫כן, אני מרגיש יותר קרוב אליך‬ ‫משהרגשתי בהתחלה,‬
‫ואני חושב שזה סימן נהדר.‬
‫וזה מזל גדול עבורי, אתה יודע, בגיל 74.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני עדיין אשמח‬ ‫אם תפסיק לשפוך עליי את החרא שלך.‬
‫- מוקדש לאחים שלנו -‬
‫כשצילמנו לפני כמה חודשים,‬
‫הזכרת שיש לך מערכת יחסים מתמשכת,‬
‫ואז סיפרת לי, בשיחת טלפון קצרה,‬
‫איך יצרת קשר עם אותה אישה,‬
‫ואני רוצה לשאול אותך משהו בעניין,‬ ‫אבל רק אם תרצה לדבר על זה.‬
‫זה פשוט מדהים.‬
‫זה… היא האדם הקרוב אליי ביותר בעולם.‬
‫כשהיינו צעירים ולא רצינו מערכת יחסים,‬ ‫זו הייתה בעיקר יוזמתי.‬
‫היה חסר לי הרצון כדי שקשר כזה יעבוד.‬
‫עכשיו יש לי את הרצון הזה.‬ ‫-דיברת איתה אחרי השיחה שלנו?‬
‫כן, זה עזר לי.‬
‫השיחות שלנו גרמו לי קצת להתבייש.‬ ‫-איך?‬
‫שעשיתי משהו מבלי להתחייב לו,‬
‫סתם חיפפתי.‬
‫אז השיחה עזרה לי מאוד.‬
‫מבין שניכם,‬ ‫מי אתה חושב שמפחד יותר לנסות באמת?‬
‫אתה או היא?‬
‫אני, זה בטוח.‬
‫אתה חושב שתוכל…‬
‫להסיר כמה מהמגננות שלך‬ ‫ותנסה להתעלם מהפחדים,‬
‫אתה רוצה לעשות את זה?‬ ‫-כן. אני אעשה את זה.‬
‫לאיזו תוצאה אתה מקווה?‬
‫אם זה יעבוד, זו תהיה התוצאה המקווה.‬
‫זו תהיה התוצאה המקווה.‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬