Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN DOKUMENTARFILM FRA NETFLIX
I dette terræn betyder familien alt.
Den er båndet i løveflokken,
koblet
og elefantflokken,
som sikrer, at alle klarer sig.
Ingen steder kommer dette bånd på en hårdere prøve
end i den store Kalahari-ørken.
Her formes familierne af modige mødre…
…kloge ældre dyr…
…og stædige underhunde.
Alle tiltrækkes de af den enorme oase i hjertet af ørkenen.
Okavango-deltaet.
Hjemsted for mere dyreliv end noget andet vådområde i verden.
Her forekommer nogle af planetens mest ekstreme årstidsforskelle.
Gennem det kommende års kaos og strabadser
vil skæbner mødes, og utrolige forhold vil opstå.
Ikke kun inden for familien, men familier imellem.
Og endda med jorden selv.
For en to år gammel løvinde kommer familiens styrke fra flokken.
Hun og hendes søstre kontrollerer dette territorium.
Deres førerhan hersker som krigerkonge.
Men i deltaet kan forandring ske hurtigt
og gøre en ende på familiens fredelige tilværelse.
Det svage led i flokkens panser er kongen selv.
De mange års kamp for familien og territoriet har sat sine spor.
Hans svaghed bringer løvinden i fare.
Den åbner en mulighed for to ambitiøse unge hanner.
Den gamle kriger markerer sit territorium.
Men han er svagelig.
Og i undertal.
Hvert år i Okavango er en ny og farlig rejse.
Men for løvinden er dette det mest usikre år, hun har stået overfor.
Hver familie møder deltaets udfordringer på sin egen måde.
Et kobbel hyænehunde, 24 dyr.
Deres styrke er et vidnesbyrd om deres store leder, alfahunnen.
Hun har trænet dem til at tænke og jage som ét dyr.
Og at skaffe føde til alle.
Men alfahunnen er drægtig.
Flokken vil miste sin leder,
netop som deltaet står over for en enorm omvæltning.
Det er maj måned.
Den omkringliggende Kalahari-ørken er midt i årtiers værste tørke.
Tusindvis af dyr flygter fra de udtørrede områder.
En rejse på flere uger.
Alle bliver lokket herhen af én grund.
Vand.
Regnvand, som faldt for fire måneder siden i Angolas højland mod nord,
har endelig fundet vej herned,
tværs gennem Kalahari-ørkenen og ind i deltaets lavland.
Over ni trillioner liter ferskvand oversvømmer den vidtstrakte ørken…
…og skaber den største oase på Jorden.
Efter oversvømmelsen kommer de store bestande.
De slutter sig til dem, der lever her året rundt.
Alle spiller en rolle i at forme og vedligeholde terrænet.
Selv en seks måneder gammel elefant på sit første besøg.
Hun har aldrig set så meget vand…
…og mad.
På de endeløse flodsletter bliver elefanterne deltaets gartnere.
De river meget mere op, end de kan spise.
Men den overdrevne lugning kan tilstoppe vandløbene
og standse vandets spredning.
Det, gartnerne har spærret, braser flodhestefamilier lige igennem.
De svømmer ikke, men tripper hen over bunden.
På den måde skaber de flodhestebrede veje…
…som forbinder floder med bassiner og bassiner med flodsletter.
På den måde kan vandet strømme videre
og give næring til opblomstringen af hele deltaet.
Men oversvømmelsen er ikke en fordel for alle.
Løvinden mister en del af sit jagtområde.
Og den gamle krigerkonge er ingen steder at se.
Hvad enten han flygtede eller blev dræbt, har de unge angribere overtaget tronen.
Kun løvinder i den parringsdygtige alder må blive her nu.
Og hun er ikke en af dem.
For de nye hanner er hun kun en ekstra mund at mætte,
der ikke bidrager med meget.
Fordrevet og alene får hun brug for alle sine evner for at overleve.
Alfahunnen har ikke været hjemmefra i ugevis.
For hvem kan forlade sådan en flok vildbasser?
Fire uger gamle vover hvalpene sig ud for første gang.
Alle fjorten.
Nu hvor hun ikke kan jage selv, må hun stole på, at koblet
bringer hende kød nok til at holde gang i mælken.
Den hjemmegående arbejder uafbrudt.
Hun fejer hulen…
…så tre ugers tæger og lopper…
…lander lige der, hvor de kom fra.
Hendes kobbel patruljerer…
…uden deres leder.
Og vandstanden sinker dem.
Sumpantiloper.
Bare én er mad nok til hele koblet.
Med deres brede klove og stærke ben løber de ubesværet gennem vandet.
Uden alfahunnens styring følger koblet dem ud på dybt vand.
Det er nyttesløst.
Og så…
…en enlig impala.
Den har ikke sumpantilopernes klove og lange ben.
De gør hurtigt arbejdet færdigt for at undgå rivaler.
Koblet dræber ofte de svage eller sårede i en flok.
Lettere bytte med den ekstra fordel, at det mindsker sygdom i flokkene.
Jægerne bringer byttet hjem på den sikrest mulige måde.
I deres mave.
Indtil hvalpene selv kan jage, spiser de først.
Gavmildhed er et kerneprincip i koblet.
Men det er ikke nemt at lære at dele.
At luske ned i hulen med sit allerførste stykke kød
er bare noget af det bedste.
Når vandstanden er på sit højeste, bliver Okavango et sandt paradis.
Fisk fra omkringliggende floder og sumpe søger ind på græsengene for at gyde.
Grene og træer, som elefanterne har væltet,
skaber beskyttede skjulesteder for fiskeynglet.
Når oversvømmelsen er på sit højeste, er deltaet dobbelt så stort som normalt.
Alle højtliggende, tørre områder bliver meget eftertragtede.
Figentræerne er det perfekte sted at bygge rede
for et imponerende antal fiskeædende fuglearter.
For disse familier er det ikke så vigtigt, hvor man bygger,
men hvad man bygger.
Kun de fineste materialer kan bruges.
Hvis man ikke kan finde præcis det, man leder efter…
…stjæler man bare naboens.
Så kan de altid stjæle det tilbage.
Endelig.
En rede, hvor deres mest skattede ejendom kan ligge.
Forsigtigt vendt…
…og skærmet mod den brændende sol.
Æggeskal? Sneglehus?
Han har ikke prøvet det før.
Alle har travlt med at passe ungerne, før vandet trækker sig tilbage…
…og rederne ikke længere er i sikkerhed på øen.
Løvinden har svært ved at få nedlagt et bytte.
Under tørrere forhold havde en rørbuk eller en sumpantilope været et godt bud.
Men ikke under oversvømmelsen og ikke alene.
Og der er flere om buddet.
Nu må hun vise rivalerne, hvad hun kan.
Det er kun for at skræmme. Hun spiser ikke ådslet.
Koblet gør klogt i ikke at sætte hendes tålmodighed på prøve.
I september stiger temperaturen, og vandstanden begynder at falde.
De svindende bassiner er fyldt med fisk.
Perfekt timing.
De voksne går i gang…
…med at made deres dyrebare små monstre.
Nye bassiner dannes hver dag, når vandet forsvinder.
Alle har deres egen særlige teknik, der passer til netop deres næb.
Pelikaner bruger fiskenet.
Gråfiskerne…
…bruger styrtbombetaktikken.
Gabenæbstorkene mestrer kunsten at plukke snegle.
Og den temmelig teatralske sorte hejre
bruger sin kappe til at lave skygge, som fiskene gemmer sig i.
Bravo.
Forskellige metoder med samme formål.
At få gjort ungerne stærke så hurtigt som muligt.
Pelikanunger er de mest grådige.
De skal mades op til 30 gange om dagen.
De utrættelige voksne kender alle familielivets gyldne regel i deltaet.
Jo stærkere ungerne er, jo større er chancen for, at de overlever.
Da vandet trækker sig tilbage,
og ørkenvarmen tager til, tørrer jagtområderne ud,
og magtbalancen tipper igen til rovdyrenes fordel.
Men alene er løvindens drabshyppighed faretruende lav.
Hun bliver svagere for hver dag.
Og for at gøre tingene værre er hun i løbetid.
Hendes duft vil nå alle løver i området.
Også dem, hun helst vil undgå.
De unge hanner, som splittede hendes familie.
Men nu hvor jagtområdet vokser,
er en anden og endnu større han blevet lokket til.
Hans mørke manke og dybe brøl er tegn på, at han er i sin bedste alder.
Det er risikabelt.
Men hvis de slår sig sammen,
kan han beskytte hende og støtte hende under jagten.
Hendes nye alliance blev kortvarig.
Den fremmede går videre efter kun få dage.
Alene igen.
Men denne gang er hun drægtig.
Nu jager hun ikke kun til sig selv.
Alle familierne i deltaet er tæt forbundet med de skiftende årstiders rytme.
Vandstanden er faldet brat, og jorden er blevet til mudder.
Sjovt for ungerne…
…men tegn på, at flokken skal videre.
Tørtiden er ved at få fat,
og flokken skal have mest muligt ud af den sidste græsning.
Ungen lærer ved at se på de andre.
Men visse ting gør hun stadig ikke helt perfekt.
For eksempel at være opmærksom, så hun ikke sakker bagud.
Hun bliver ført hen til et særligt sted.
En skov af viftepalmer.
De trives i saltet, det fordampede vand har efterladt.
Og frugterne i toppen er meget yndede af elefanter.
At høste de højtsiddende godbidder kan kun en elefanttyr på fire ton klare.
Hvert skub løsner flere hundrede frugter.
Han ryster nok ned til alle.
Det dyrebare måltid er ikke kun til hans familie og ikke kun til i dag.
Elefanter er de vigtigste spredere af viftepalmens frø.
Ungens forfædre har efterladt denne frugt.
Nu gør ungen det samme til de næste.
Flokken vil bære frøene mange kilometer.
Når de efterlader dem i deres møg, kan frøene slå rod.
Endnu et af flokkens vigtige bidrag til deltaet.
Det bliver deres sidste ordentlige måltid.
Fra nu af vil manglen på mad og vand være afgørende for alt, hvad de gør.
Hyænehundene klarede sig gennem oversvømmelsen, men ikke fuldtalligt.
En er allerede blevet dræbt,
og de bedste jægere har forladt alfahunnen og hvalpene.
For mange nye munde at mætte og ikke mad nok til alle.
Nu må de unge ud af hulen og begynde at søge efter mad.
Hvalpenes første store eventyr.
Deres første voksenpatrulje.
De er nu mere til besvær end til nogen hjælp.
Deres korte ben bærer dem op til 15 kilometer om dagen.
Alfahunnen må bygge flokken op til igen at være en effektiv jagtmaskine.
Hun skal lære hvalpene, hvordan man jager i flok.
Det svindende flodvand
har skabt de perfekte betingelser for en sand insektplage.
Græshopper.
Varmen sætter gang i en masseudklækning.
Ti millioner sultne munde æder den tørre plantevækst.
Ældgamle termitboer er tilsyneladende de eneste upåvirkede
af de stærke kræfter, der er på spil i deltaet.
Det er oktober.
På kun to måneder har tørken forvandlet et grønklædt paradis
til en gold støvmark.
Alle dyreflokkene leder efter vand, hvor de kan finde det.
De er let bytte for de to unge hanner…
…som bliver større og stærkere for hver dag.
De følger alle bøflernes bevægelser.
Hun forfølger den samme hjord, men løvinden holder afstand til hannerne.
I hendes tilstand har hun desperat brug for mad.
Men at gå efter de store bøfler helt alene er nærmest umuligt.
I bedste fald kan hun spise hannernes rester.
Hun finder kun lige nok til at holde sig i live.
Alle bestandene og rovdyrene efter dem presses ind af tørken
og mødes i hjertet af deltaet, hvor de sidste rester vand er.
Elenfantungen og dens flok må gå længere og længere for hver dag.
Nok ser elefanter dårligt, men deres knivskarpe høre- og lugtesans
kan fornemme fare på flere kilometers afstand.
Nilkrokodiller.
Nogle er op til seks meter lange og vejer trekvart ton.
Men de fleste er ret små. Kun cirka en meter lange.
De ældre elefanter viser ungen ned til vandet
gennem denne mærkelige forhindringsbane.
Endelig.
Hvis man ikke mestrer snablens kunst,
kan man altid drikke med hele hovedet.
Ungen er ved at lære det.
På den hårde måde.
Dette vandhul bliver flokkens redning.
Elefanter bruger mudder til at beskytte huden mod solen.
Mudderet køler deres varme kroppe, når det fordamper.
Og støvet sætter sig i sprækkerne i huden og fungerer som solcreme.
Et sted som det her er meget eftertragtet.
Men flokken er ikke klar til at forlade mudderbadet.
De svære tider lærer hvalpene mange ting.
At genere en velnæret grib er en god lektion i…
…noget.
En ensom hyæne.
En mere seriøs træning.
De får testet deres stressniveau og forbereder sig på fremtidige møder
med rivaler.
Men de mangler stadig at lære det allervigtigste.
Kunsten…
…at jage.
Alfahunnen har igen overtaget koblet.
Hun lærer de andre at jage byttedyrene ud i dybt mudder for at sinke dem.
Undervisningen giver pote.
De lærer, hvem de skal gå efter.
Og hvem de skal lade være.
Koblet bliver klogere og tættere, for hver dag der går.
Sidst i oktober er temperaturen oppe på 45 grader celsius.
Ikke en dråbe er faldet.
De senere år er tørketiden blevet længere og varmen voldsommere.
I år er der nu tale om århundredets værste tørke.
Hver dag er en kamp for at finde vand nok til at holde flokken i live.
Ungen og dens mor trænger mest.
Hun er fanget her på denne jord,
som for kun få måneder siden gav hende så meget.
Ungens overlevelse ligger i hænderne på den kloge, gamle leder.
Flokkens matriark.
Hun har gået her, siden hun selv var unge.
Hendes hjerne, fyldt med minder, rummer et gammelt indre kort
over de sidste mulige vandhuller.
Familie er mere end bare flokken.
Familie er minder.
Det er dem, der afgør forskellen på liv og død.
Den gamle familielærdom fører dem til et af de sidste vandhuller i hele deltaet.
Hver en mudret dråbe er livgivende.
Men ungen kan ikke nå ned til vandet.
Så hun springer simpelthen i vandet.
At komme op igen er sværere.
For en klodset elefantunge er en kærlig familie den stærkeste allierede.
Ingen tid at spilde. De har brug for mere vand,
og de jagter stormen for at finde det.
Endelig begynder skyer at samle sig.
Enorme uvejrsceller.
Elefanter kan høre den fjerne tordens lave frekvenser
og mærke storme op til 200 kilometer væk.
Men på en egn, som ikke har fået en dråbe regn i syv måneder,
er det knastørre græs en tikkende bombe.
De voksne i flokken har set ild før.
Hvert år brænder op til 4.000 kvadratkilometer af deltaet.
De ved, de skal gå tæt sammen, når de styrer forbi flammerne.
Brandene er altødelæggende.
Men de har ikke slugt alt.
Dyrenes græsning har tyndet ud i mængden af brændbart materiale.
Og de afsvedne områder skaber nye veje for næste års oversvømmelse.
Deltaet har altid fundet en måde at læge sine sår,
for dets beboere holder aldrig op med at gøre deres del.
Endelig overgiver himlen sig.
Den værste tørke i mands minde er omsider overstået.
I løbet af de næste fem måneder vil her falde en halv meter regn.
Den afsvedne jord vil få nyt liv.
Dyrene kan slippe væk fra deres vandhuller.
Og rovdyrene spreder sig.
De græssende dyr må bevæge sig, og de nye skud får en chance.
På den måde bliver ingen områder fuldstændig tømt.
Balancen…
…opretholdes.
Med regnens komme…
…kommer også fire nye unger.
Alt det grønne har medført et babyboom.
Hun flytter ungerne næsten hver dag,
så deres duft ikke tiltrækker fjender.
Men det er ikke gået ubemærket hen.
De unge hanner er i hælene på dem.
De tolererer ikke en anden hanløves unger.
Hun er halvt så stor som dem og i undertal.
De er fanget.
Hendes instinkt er at få ungerne i sikkerhed.
Men ungerne aner ikke, hvem de er oppe imod.
Hun mangler en unge.
Hun vil kæmpe til døden for sin familie…
…men hannerne vil ikke risikere at blive såret.
Takket være deres mors mod overlevede tre af ungerne.
Hun kan ikke hvile ret længe.
De har kun hende.
For hyænehundene er livet atter skønt.
Deres mor har klaret sit livs hidtil største udfordring.
At føre det stærkt reducerede kobbel gennem tørkens farer
og forvandle en ynkelig flok nybegyndere til et hårdtarbejdende og effektivt team.
Deres comeback er fuldendt.
Den tapre elefantunge har gennemført sit første år i deltaet.
Hun har selv bidraget til vedligeholdelsen
med hvert et strå, hun har trampet på, og hvert et palmefrø, hun har efterladt.
Hvis hun kan overleve 30-40 år mere under de stadigt mere ekstreme forhold…
…brande, oversvømmelser og hungersnød…
…vil hun en dag blive matriarken
og give alt det, hun har lært, videre til næste generation.
De er nu fire måneder gamle,
og løveungerne bliver stærkere og dygtigere for hver dag, der går.
Helt selv har løvinden skaffet mad nok til dem alle sammen.
Deres lege træner dem til livet.
De lærer at fange et bytte ligesom deres mor.
Hun mistede sit kæreste eje.
Men nu har hun sin egen lille flok.
Ungerne vil snart lære, hvor altafgørende familien er.
Én ud af de utallige familier, hvis tilstedeværelse holder liv i jorden.
Disse dyr vil fortsat tilpasse sig, som de bedst kan…
…over for de voksende trusler.
Klimaforandringerne i en verden…
…som bliver stadigt mere ugæstfri og ekstrem.
Deres bedste våben i kampen for overlevelse er hinanden.
Deres skæbner er forbundet i denne enorme vildmark.
Det storslåede og konstant forandrede
Okavango-delta.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve