Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX-DOKUMENTTI
Tällä alueella -
perhe on tärkein.
Siteet leijonalaumassa,
parvessa -
ja katraassa -
mahdollistavat joka jäsenen menestyksen.
Muualla siteitä ei koetella yhtä rajusti -
kuin Kalaharin suurella aavikolla.
Täällä perheitä muokkaavat -
rohkeat äidit,
viisaat vanhukset -
ja sinnikkäät altavastaajat.
Kaikkia houkuttelee valtava keidas aavikon keskellä.
Okavangon suisto.
Siellä on enemmän villieläimiä kuin maapallon muissa suomaissa -
ja äärimmäiset vuodenaikojen muutokset.
Tulevan vuoden kaaoksessa ja vaikeuksissa -
kohtalot kietoutuvat -
ja muodostetaan uskomattomia suhteita.
Ei pelkästään perheiden sisällä vaan perheiden kesken.
Ja jopa maassa itsessään.
Kaksivuotiaalle naarasleijonalle perheen voima tulee sen laumasta.
Se hallitsee siskoineen tätä aluetta,
ja niiden johtava uros hallitsee soturikuninkaana.
Mutta suistossa muutos voi tulla yhtäkkiä -
ja murskata perheen rauhallisen elon.
Leijonalauman heikkous on kuningas itse.
Vuosien taisto perheen ja alueen puolesta on vienyt veronsa.
Sen heikkous vaarantaa naarasleijonat.
Ja luo tilaisuuden kahdelle kunnianhimoiselle nuorelle urokselle.
Vanha soturi merkitsee alueensa.
Mutta se on hauras.
Ja alakynnessä.
Joka vuosi Okavangossa on uusi ja vaarallinen matka,
mutta naarasleijonalle tämä vuosi on epävarmoin sen kohtaamista.
Joka perhe kohtaa haasteita suistossa omalla tavallaan.
Hyeenakoiralauma, jossa on 24 jäsentä.
Niiden vahvuus on todiste niiden vahvasta johtajasta,
alfanaaraasta.
Se on kouluttanut ne ajattelemaan ja metsästämään yhtenä.
Ja elättämään kaikki.
Mutta alfa on raskaana.
Sen tiimi menettää johtajansa,
kun suistolla on edessä sen suurin mullitus.
On toukokuu.
Ympäröivällä Kalaharin aavikolla on pahin kuivuus vuosikymmeniin.
Tuhannet eläimet pakenevat korventuneilta syrjäseuduilta -
ja kulkevat viikkokausia.
Yksi syy houkuttelee kaikkia tänne.
Vesi.
Neljä kuukautta sitten satanut sadevesi -
Angolan ylängöillä pohjoisessa -
on vihdoin kulkenut -
Kalaharin poikki suiston tasangolle.
Yli yhdeksän biljoonaa litraa makeaa vettä -
tulvii laajaan aavikkoon.
Se luo -
maapallon suurimman keitaan.
Suuret laumat seuraavat tulvaa -
ympärivuotisten asukkaiden seuraan.
Jokaisella on roolinsa tämän maan muokkaamisessa ja ylläpitämisessä.
Joka kuusikuisella norsulla -
ensivierailullaan.
Se ei ole ikinä nähnyt niin paljon vettä -
eikä ruokaa.
Kun on loputtomia naposteltavia tulvatasankoja,
norsuista tulee suiston luonnollisia puutarhureita.
Ne irrottavat enemmän kuin voivat syödä.
Mutta yliharvennus voi tukkia vesiväylät ja pysäyttää veden leviämisen.
Puutarhurien tukkiman -
läpi tunkevat virtahepoperheet.
Ne eivät ole uimareita ja hipsuttelevat pohjassa.
Ne jättävät jälkeensä virtahepojen kokoisia teitä.
Ne yhdistävät joet lampiin ja lammet tulvatasangoille,
mikä mahdollistaa veden virtaamisen ja syöttää koko suiston eloisaa kasvua.
Mutta tulva ei ole hyvä uutinen kaikille.
Leijonanaaras -
menettää metsästysmaansa.
Eikä vanhaa soturikuningasta näy missään.
Lähti se sitten pakoon tai tapettiin,
nuoret valloittajat ovat riistäneet sen valtaistuimen.
Vain lisääntymisikäiset naarasleijonat saavat jäädä nyt.
Eikä se ole yksi niistä.
Uusille uroksille se on vain ruokittavaksi ylimääräinen suu,
joka ei avusta paljoa.
Karkotettuna ja yksin -
se tarvitsee kaikki taitonsa selviytyäkseen.
Alfanaaras on pysynyt kotona viikkotolkulla.
Koska kuka voisi jättää tätä resuista porukkaa?
Neliviikkoisina sen pennut lähtevät ulos ensi kertaa.
Kaikki 14.
Se ei voi metsästää itse ja joutuu luottamaan, että lauma -
tuo tarvittavan lihan maidontuotantoon.
Mutta sen töissä kotona ei ole taukoa.
Pesän siivous.
Kolmen viikon punkit ja kirput…
Ne päätyvät lähtöpisteeseensä.
Sen lauma partioi -
ilman johtajaansa.
Tulvavesi hidastaa niitä.
Liki.
Yksi riittäisi koko lauman ruokkimiseen.
Leveillä sorkilla ja voimakkailla jaloilla -
ne voivat juosta tulvaveden läpi.
Ilman alfan ohjausta lauma seuraa niitä syvempään veteen.
Se on turhaa.
Ja sitten…
Yksinäinen impala.
Sillä ei ole likien melamaisia sorkkia eikä pitkiä jalkoja.
Ne hoitavat homman nopeasti välttääkseen kilpailijat.
Lauma tappaa usein ryhmän heikot tai loukkaantuneet, helpomman saaliin.
Lisähyötynä on sairauksien vähentäminen laumoissa.
Metsästäjät toimittavat ateriansa turvallisimmalla tavalla.
Vatsoissaan.
Kunnes pennut metsästävät itse,
ne syövät ensin.
Anteliaisuus on lauman ydinperiaate.
Vaikkei jakamisen oppiminen ole helppoa.
Paluu pesään ensimmäisen oman lihapalansa kanssa on kaikista parasta.
Kun vesi on korkeimmillaan,
Okavangosta tulee aito paratiisi.
Vesieläimet ympäröivistä joista ja soista -
leviävät ruohotasangolle kutemaan.
Norsujen kaatamat puut ja oksat -
luovat suojeltuja lastenhuoneita nuorille kaloille.
Tulvan huipussa suisto leviää kaksinkertaiseksi -
ja korkeista ja kuivista paikoista tulee haluttuja.
Viikunapuut tarjoavat täydellisen pesäpaikan -
hämmästyttävälle valikoimalle kalaa syöviä lintuja.
Näille perheille paikka ei ole tärkein -
vaan se, mitä rakentaa.
Vain parhaat rakennusaineet kelpaavat.
Jos ei löydä etsimäänsä materiaalia,
sen voi varastaa naapurilta.
Ne voivat aina varastaa sen takaisin.
Lopulta -
pesä on valmis vaalituimmalle omaisuudelleen.
Hellästi käännettyinä -
ja suojassa paahtavalta auringolta.
Munankuori? Etanankuori?
Se on isä ensi kertaa.
Kaikki kiiruhtavat kasvattamaan lapsensa -
ennen tulvavesien vetäytymistä.
Silloin pesät menettävät saaren suojan.
Naarasleijonan on ollut vaikea saada saalista.
Kuivemmissa olosuhteissa vesiantilooppi tai liki olisi varma veto.
Mutta ei tulvassa, kun leijonanaaras on yksin.
Ja sillä on kilpailijoita.
On aika hätää kilpailijat.
Se on puhdasta pelottelua. Se ei syö ruhoa.
Lauman ei kannata koetella sen kärsivällisyyttä taas.
Syyskuuhun mennessä lämpötilat nousevat ja veden pinta alkaa laskea.
Jälkeen jää kutistuvia lammikkoja täynnä kaloja.
Täydellinen ajoitus.
Aikuiset ryhtyvät töihin -
syöttämään kallisarvoisia pikku hirviöitä.
Uusia lammikoita muodostuu joka päivä tulvan vetäytyessä.
Kaikilla on oma erityinen tekniikkansa -
erityisen nokkansa myötä.
Pelikaanit suosivat kalaverkkoa.
Kirjokalastajat -
käyttävät syöksypommitusta.
Afrikanrakonokat ovat tehneet etanoiden noukkimisesta tiedettä.
Ja varsin teatraalinen varjostajahaikara -
matkii vaipallaan varjopaikkoja, joissa kalat piileskelevät.
Bravo.
Eri lähestymistapojen sama tarkoitus.
Kasvattaa poikasten voimaa mahdollisimman nopeasti.
Pelikaanin poikaset ovat ahneimpia.
Niitä pitää ruokkia jopa 30 kertaa päivässä.
Kaikki väsymättömät aikuiset tietävät suiston perhe-elämän kultaisen säännön.
Mitä vahvempi poikanen, sitä suurempi mahdollisuus sen selviytyä.
Kun tulvavedet vetäytyvät -
ja aavikon kuumuus kasvaa,
metsästysmaat kuivuvat -
ja palauttavat voimatasapainon saalistajille.
Mutta yksin naarasleijonan tappotahti on yhä vaarallisen matala.
Se heikkenee joka päivä.
Asioita hankaloittaa -
sen alkava kiima-aika.
Alueen leijonat huomaavat sen tuoksun.
Myös ne, joita se haluaa eniten välttää.
Nuoret urokset, jotka tuhosivat sen perheen.
Mutta metsästysmaiden avautuminen -
houkuttelee vielä suuremman uroksen alueelle.
Sen tumma harja ja syvä ääni -
ovat merkkejä sen kukoistuksesta.
Se on vaarallista.
Mutta jos ne liittävät voimansa,
uros voisi tarjota suojelua ja tukea metsästyksessä.
Uusi liittolaisuus ei kestä kauan.
Muukalainen jatkaa matkaa parin päivän päästä.
Taas kerran yksin,
mutta tällä kertaa raskaana.
Se ei enää metsästä vain itselleen.
Suiston joka perheellä on läheinen yhteys muuttuvien vuodenaikojen rytmiin.
Vedenpinta laskee -
ja muuttuu mudaksi.
Hauskaa poikaselle.
Mutta merkki sen laumalle jatkaa matkaa.
Kun kuiva kausi alkaa saada otetta,
laumojen pitää hyödyntää jäljellä oleva laidunmaa.
Se oppii katselemalla.
Joissakin asioissa on vielä parantamista.
Kuten huomion kiinnittämisessä, ettei se jää jälkeen.
Se viedään erityiseen paikkaan.
Viuhkapalmumetsikkö.
Ne kukoistavat siellä, missä tulvan haihtuminen jättää suolaa.
Latvassa olevia hedelmiä -
norsut arvostavat.
Niin ylevien herkkujen kerääminen -
on temppu, johon vain neljätonninen uros pystyy.
Joka ravistus irrottaa satoja hedelmiä kerralla.
Se tiputtaa riittävästi kaikille.
Kallisarvoinen ateria -
ei ole vain tälle perheelle eikä vain tänään.
Norsut ovat palmunsiementen tärkeimpiä levittäjiä.
Poikasen esi-isät jättivät nämä hedelmät.
Nyt se tekee saman niille, jotka tulevat sen jälkeen.
Lauma kuljettaa siemeniä monia kilometrejä.
Minne norsut vapauttavatkin ne lannassaan, ne voivat juurtua.
Taas yksi lauman elintärkeitä lahjoja suistolle.
Se on niiden viimeinen kunnon ateria.
Tämän jälkeen veden ja ruoan kasvava vähyys ohjaa niiden joka liikettä.
Hyeenakoirat ovat selvinneet tulvasta -
mutteivät täysin koossa.
Yksi tiimin jäsen on jo tapettu,
ja nyt parhaat metsästäjät ovat hylänneet alfan pentuineen.
Liikaa suita ruokittavana -
eikä riittävästi ruokaa kaikille.
Aloittelijoiden on aika lähteä pesästä -
ja alkaa etsiä ruokaa.
Pentujen ensimmäinen suuri seikkailu.
Ensimmäinen partio aikuisten kanssa.
Vaikka niistä on enemmän haittaa kuin hyötyä.
Niiden pikku jalat kantavat niitä jopa 15 kilometriä päivässä.
Alfan pitää tehdä tiimistään taas huippumetsästyskone -
ja opettaa pennuilleen laumametsästäjän tavat.
Väistyvät tulvavedet -
ovat luoneet täydelliset olosuhteet vitsauksen vapauttamiseen.
Kulkusirkat.
Kasvava kuumuus laukaisee massakuoriutumisen.
Kymmenen miljoonaa ahnasta suuta ahmii kuivuvaa kasvustoa.
Muinaiset termiittikeot näyttävät olevan ainoita,
joihin suiston vahvat voimat eivät nyt vaikuta.
On lokakuu.
Kahdessa lyhyessä kuukaudessa kuivuus on muuttanut vehreän paratiisin -
karuksi hiekkamyrskyalueeksi.
Kaikki laumat etsivät vettä mistä vain voivat löytää sitä.
Ne ovat helppo saalis kahdelle nuorelle urokselle.
Jotka kasvavat ja vahvistuvat joka päivä.
Ne seuraavat puhvelien joka liikettä.
Samoja laumoja jäljittävän -
naarasleijonan pitää pysyä turvallisella etäisyydellä uroksista.
Koska se on raskaana, sen täytyy kovasti syödä.
Mutta puhvelin kokoinen saalis -
on sille yksin lähes mahdoton tehtävä.
Parhaimmillaan se voi noukkia urosten tähteitä -
ja syödä haaskalta vähimmäismäärän elossa pysymiseen.
Kuivuus ohjaa kaikkia laumoja ja niiden saalistajia -
yhteen suiston keskukseen,
missä viimeiset juoma-altaat ovat jäljellä.
Poikasen laumoineen täytyy matkata pidemmälle joka päivä.
Niiden näkö voi olla huono, mutta herkällä kuulolla ja hajuaistilla -
norsut aistivat vaaran kilometrien päästä.
Niilinkrokotiilit.
Jotkut ovat jopa kuusi metriä pitkiä ja painavat 750 kiloa.
Mutta useimmat ovat aika pieniä, noin metrin pituisia.
Vanhemmat norsut näyttävät poikaselle reitin veteen -
tällä oudolla esteradalla.
Vihdoinkin.
Ja jos ei vielä hallitse kärsää,
naamajuominen on aina hyvä varasuunnitelma.
Poikanen oppii -
vaikeimman kautta.
Tämä juomapaikka on lauman pelastaja.
Norsut käyttävät sitä myös suojaamaan ihoaan auringolta.
Muta viilentää haihtuessaan niiden ylikuumenneen kehon.
Ja pöly tarttuu niiden ihon halkeamiin ja rakoihin toimien aurinkosuojana.
Tällainen paikka on erittäin haluttu.
Mutta lauma ei ole vielä valmis poistumaan mutakylpylästään.
Näin vaikeat ajat opettavat kasvaville pennuille monia asioita.
Hyvinsyöneen korppikotkan kiusan on oltava hyvä oppi -
jostain.
Yksinäinen hyeena -
antaa vakavamman opetuksen.
Niiden stressitasojen testaaminen valmistaa niitä tuleviin yhteenottoihin -
kilpailijoiden kanssa.
Mutta niiden pitää yhä oppia kaikista tärkein opetus.
Taito -
metsästää.
Alfa johtaa taas.
Se ohjaa tiimin ajamaan saaliin paksuun mutaan -
hidastamaan sitä.
Sen valmennus tuottaa tulosta.
Ne oppivat, kenet ottaa kohteeksi -
ja kenet jättää rauhaan.
Laumasta tulee viisaampi ja läheisempi joka päivä.
Lokakuun lopulla lämpötila on noussut 45 asteeseen.
Tippaakaan ei ole satanut.
Viime vuosina kuivat kaudet täällä ovat pidentyneet -
ja helle pahentunut.
Tästä vuodesta on tulossa vuosisadan kuivuus.
Joka päivästä tulee uhkapeliä -
löytää riittävästi vettä pitämään koko lauma elossa.
Poikanen äiteineen tarvitsee sitä eniten.
Se on näiden maiden vanki.
Vain pari kuukautta sitten ne tarjosivat sille hyvin paljon.
Sen selviytyminen on täysin -
viisaan, vanhan johtajan käsissä.
Lauman matriarkan.
Se on matkannut näitä polkuja -
nuoresta poikasesta asti.
Sen aivoihin iskostuneet muistot -
ovat muinainen sisäinen kartta -
veden mahdollisista viimeisistä löytöpaikoista.
Perhe on enemmän kuin pelkkä lauma.
Perhe on muisto,
ja se luo eron elämän ja kuoleman välillä.
Vanha perhetieto johtaa ne yhdelle viimeisistä juomapaikoista -
koko suistossa.
Joka mutainen tippa on hengenpelastaja.
Mutta niiden pikkuinen ei yllä veteen.
Se siis hyppää veteen.
Pois pääsy ei ole niin helppoa.
Kömpelölle poikaselle rakastava perhe on vahvin liittolainen.
Aikaa ei ole hukattavaksi. Ne tarvitsevat lisää vettä.
Ne jahtaavat myrskyrintamaa sen löytämiseksi.
Lopulta pilviä alkaa muodostua.
Valtavia myrskykeskuksia.
Norsut kuulevat kaukaisen ukkosen matalia taajuuksia -
ja huomaavat myrskyt jopa 200 kilometrin päästä.
Mutta alueella, joka on ollut seitsemän kuukautta ilman sadetippaa,
arka, kuiva ruoho on tikittävä aikapommi.
Lauman aikuiset ovat nähneet tulta aiemmin.
Joka vuosi jopa 4 000 neliökilometriä suistoa palaa.
Ne osaavat pysyä yhdessä, kun ne yrittävät välttää liekit.
Palot ovat tuhoisia.
Mutta ne eivät nielaise kaikkea.
Laiduntaminen on ohentanut palavan polttoaineen määrää.
Ja palaneet alueet luovat uusia reittejä ensi vuoden tulvalle.
Suisto on aina löytänyt keinon parantua,
koska sen asukkaat eivät koskaan lopeta osansa tekemistä.
Vihdoinkin taivas aukeaa.
Pahin kuivuus miesmuistiin -
on vihdoin ohi.
Seuraavan viiden kuukauden aikana täällä sataa puoli metriä vettä.
Kaikki tulen polttama maa -
elpyy taas.
Laumat vapautuvat juomapaikoiltaan.
Ja saalistajat levittäytyvät.
Ne pitävät laiduntajat liikkeellä, antavat uusille versoille mahdollisuuden -
ja estävät minkään alueen kulumisen loppuun.
Tasapaino.
Se pysyy yllä.
Ja sateiden saapumisen myötä -
tulee neljä uutta pentua.
Vihreän hulmahdus on aiheuttanut syntyvyyden nousun.
Se siirtää pentujaan parin päivän välein,
jottei niiden tuoksu houkuttele vihollisia.
Mutta sen viimeisin muutto on huomattu.
Nuoret urokset ovat löytäneet niiden jäljet.
Ne eivät siedä toisen uroksen pentujen läsnäoloa.
Se on niitä puolta pienempi ja alakynnessä.
Ne ovat ansassa.
Sen vaisto on johdattaa pennut turvaan.
Mutta pennut eivät aavistakaan, kuka niillä on vastassaan.
Se kadotti pennun.
Se taistelee kuolemaan asti perheensä puolesta.
Urokset eivät ota riskiä lisävammoista.
Kolme pentua selviytyi niiden äidin rohkeuden ansiosta.
Se ei voi levätä kauan.
Pennuilla ei ole muuta.
Hyeenakoirien elämä on taas makeaa.
Niiden äiti on vastannut suurimpaan kohtaamaansa haasteeseen.
Johtanut puoliksi pienentyneen lauman kuivuuden vaarojen läpi -
ja muuttanut joukon onnettomia aloittelijoita -
ahkeraksi ja menestyväksi tiimiksi.
Niiden paluu on valmis.
Sisukas pikku poikanen on elänyt ensimmäisen vuoden suistossa -
ja omalta osaltaan osallistunut sen ylläpitoon -
jokaisella tallaamallaan ruo'olla ja jättämällään palmunsiemenellä.
Jos se selviää vielä 30 tai 40 vuodesta -
lisääntyvää äärimmäisyyttä,
tulipaloista, tulvista ja nälänhädistä,
siitä tulee vihdoin matriarkka -
ja se siirtää kaiken oppimansa seuraavalle sukupolvelle.
Nyt nelikuisina -
naarasleijonan pennut ovat vahvempia ja kyvykkäämpiä joka päivä.
Se on pitänyt yksin ne kaikki hyvin ruokittuina.
Niiden leikit ovat harjoittelua aitoon elämään.
Ne oppivat nappaamaan saaliin kuten äitinsä.
Kerran se menetti sen, mikä oli sille tärkeintä.
Mutta nyt sillä on oma pikku laumansa.
Sen pennut oppivat pian perheen elintärkeyden.
Vain yksi lukemattomista perheistä, joiden läsnäolo pitää yllä niiden maata.
Nämä eläimet sopeutuvat edelleen -
parhaansa mukaan -
kohtaamiinsa kasvaviin uhkiin.
Maailman ilmasto muuttuu -
ja tulee yhä vihamielisemmäksi ja äärimmäisemmäksi.
Niiden paras ase selviytymistaistelussa on toisensa.
Koska niiden kohtalot sitoutuvat yhteen tässä suuressa erämaassa.
Mahtavassa,
alati muuttuvassa -
Okavangon suistossa.
Tekstitys: Jari Vikström