Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN NETFLIX-DOKUMENTAR
I dette landet
er familie alt.
Det er båndene i løveflokken,
villhundflokken
og elefantflokken,
som gjør at hvert medlem lykkes.
Ingen andre steder settes disse båndene på en heftigere prøve,
enn i den storslåtte Kalahariørkenen.
Her formes familier
av tapre mødre…
…kloke eldre…
…og seiglivede underlegne.
Alle trekkes til den enorme oasen som ligger i hjertet av ørkenen.
Okavangodeltaet.
Det er hjem til mer dyreliv enn noen annen våtmark på jorden…
…og opplever noen av planetens mest ekstreme skiftende årstider.
Gjennom kaoset og strabasene det kommende året,
vil skjebner flettes
og utrolige forhold skapes.
Ikke bare innen familier, men mellom familier.
Til og med med selve landområdet.
OKAVANGODELTAET: EN FAMILIEBERETNING
FORTALT AV REGÉ-JEAN PAGE
For en to år gammel løvinne kommer familiens styrke fra flokken.
Hun og søsterskapet kontrollerer dette området,
og sjefshannen hersker som en krigerkonge.
Men i deltaet kan ting forandre seg fort
og velte en families fredfylte eksistens.
Det svake punktet i flokken hennes er kongen selv.
Årevis med kriging for å forsvare familien og territoriet
har krevd sitt offer.
Hans svakhet setter løvinnen i fare.
Og gir to ambisiøse unge hanner en mulighet.
Den gamle krigeren markerer territoriet sitt.
Men han er skrøpelig.
Og i mindretall.
Hvert år i Okavango er en ny og farlig reise,
men løvinnen vil gå et av sine mest usikre år i møte noen sinne.
Alle familier står overfor sine egne utfordringer i deltaet.
En flokk på 24 afrikanske villhunder.
Flokkens styrke vitner om deres sterke leder, alfahunnen.
Hun har trent dem til å tenke og jakte som én.
Og til å forsørge alle.
Men alfaen er gravid.
Laget hennes vil miste lederen
samtidig som deltaet står overfor sin største omveltning.
Det er mai.
Den omkringliggende Kalahariørkenen er inne i sin verste tørke på flere tiår.
Tusenvis av dyr flykter fra de uttørkede ytre områdene,
på vandring i ukevis.
Alle trekkes hit av én grunn.
Vann.
Regnvann som falt for flere måneder siden i det angolske høylandet i nord
har endelig rent nedover,
gjennom Kalahari til lavlandsdeltaet.
Over ni trillioner liter ferskvann oversvømmer den vidstrakte ørkenen…
…og skaper
verdens flotteste oase.
I kjølvannet av flommen kommer de store hordene…
…og slutter seg til dem som bor her året rundt.
Alle spiller en rolle i å forme og vedlikeholde landområdet.
Selv en seks måneder gammel elefant på sitt første besøk.
Hun har aldri sett så mye vann…
…og mat.
Med uendelige elvesletter de kan småspise seg gjennom,
blir elefantene deltaets naturlige gartnere…
…og rykker løs mye mer enn de kan spise.
Men overbeskjæring kan tette vannveiene og hindre vannet i å spre seg.
Det gartnerne har tettet, vil flodhestfamilier brøyte seg gjennom.
Siden de ikke svømmer, går de på tå langs bunnen.
Og etterlater seg flodheststore hovedveier…
…som knytter elver til kulper og kulper til elvesletter.
Det lar vannet renne videre og mate hele deltaets levende vekst.
Flommen er ikke gode nyheter for alle.
For løvinnen betyr det at jaktmarkene forsvinner.
Den gamle krigerkongen er sporløst borte.
Uansett om han flyktet eller ble drept,
så har de unge inntrengerne tilranet seg tronen hans.
Bare løvinner i paringsalder får lov til å bli nå.
Og hun er ikke en av dem.
For de nye hannene er hun bare en ekstra munn å fø, uten stort å tilby.
Hun er forvist og alene, og trenger alle sine ferdigheter bare for å overleve.
Alfahunnen har holdt seg hjemme i ukevis.
For, altså, hvem vil vel dra fra denne rufsete gjengen?
De fire uker gamle valpene er ute for første gang.
Alle 14.
Hun kan ikke jakte selv og må stole på at flokken
skaffer kjøttet hun trenger for å holde melkeproduksjonen i gang.
Men jobben hjemme er konstant.
Rengjøring av hiet…
…tre uker med flått og lopper…
…lander rett tilbake der de startet.
Flokken hennes er ute på patrulje…
…uten lederen sin.
Flomvannet sinker dem.
Letjevannbukk.
Én av dem ville mate hele flokken.
Med partåede hover and kraftfulle ben, kan de drive gjennom flommen.
Uten alfaens ledelse følger flokken etter dem på dypere vann.
Det er nytteløst.
Og så…
…en ensom impala.
Han har ikke letjevannbukkens padleårelignende hover og lange ben.
De jobber raskt for å unngå et sammenstøt med konkurrenter.
Flokken peiler seg inn på den svake eller skadede i gruppen, et lettere bytte,
og det reduserer også sykdom i flokker.
Jegerne leverer måltidene på tryggest mulig måte.
I magene sine.
Til valpene kan jakte selv, spiser de først.
Generøsitet er et grunnprinsipp i flokken.
Men det er ikke så lett å lære å dele.
Å trekke seg tilbake i hiet med sin aller første kjøttbit…
Bedre blir det ikke.
Med vannstanden på sitt høyeste, er Okavango et ekte paradis.
Akvatisk liv i omkringliggende elver og sumper
sprer seg innover gresslettene for å gyte.
Grener og trær veltet av elefanter skaper beskyttende rom for yngelen.
Når flomvannet er på sitt høyeste svulmer deltaet til dobbelt så stort,
og alt som ligger høyt og tørt er svært ettertraktet.
Morbærfikentrær er perfekte for reir
for et utrolig mangfold av fiskeetende fugler.
For disse familiene handler det ikke så mye om hvor man bygger.
Det er hva man bygger.
Bare de beste byggematerialene duger.
Om du ikke finner akkurat det stoffet du leter etter…
…stjel det fra naboen.
De kan alltids stjele det tilbake.
Endelig,
et reir klart til å huse det mest dyrebare de har.
Varsomt snudd…
…og i skyggen fra den gloheite sola.
Eggeskall? Snegleskall?
Han er førstegangspappa.
Alle har hastverk med å fostre opp barna
før flomvannet trekker seg tilbake…
…og reirene mister øyas beskyttelse.
Løvinnen sliter med å drepe et bytte.
I tørrere omgivelser er rørbukk eller letjevannbukk hennes beste sjanse.
Men ikke i flomvannet, ikke alene.
Hun har konkurranse.
På tide å slå ned på rivalene.
Det er bare trusler. Hun vil ikke spise skrotten.
Flokken bør ikke sette tålmodigheten hennes på prøve igjen.
Innen september stiger temperaturen og vannstanden synker.
Det etterlater seg krympende kulper stappfulle av fisk.
Perfekt timing.
De voksne setter i gang med…
…å fø sine dyrebare små monstre.
Ny kulper formes hver dag idet flomvannet trekker seg tilbake.
Alle har sin egen spesielle teknikk tilpasset sitt eget spesielle nebb.
Pelikaner foretrekker fiskegarnet.
Terneisfugler…
…bruker stupbombesystemet.
Afrikagapenebb er eksperter på å plukke snegler.
Den teatralske skyggehegren bruker kappen til å imitere skyggefulle steder
hvor fisk liker å gjemme seg.
Bravo.
Ulike fremgangsmåter med ett mål.
Å gjøre fuglungen sterkere så raskt som mulig.
Pelikanunger er de grådigste.
De trenger opptil 30 matinger om dagen.
De utrettelig voksne kjenner alle til den gylne regelen om familieliv i deltaet.
Jo sterkere ungene dine er, jo større sjans for at de overlever.
Når flomvannet trekker seg tilbake
og ørkenvarmen stiger,
tørker jaktmarkene ut
og forskyver maktbalansen tilbake til rovdyrene.
Men alene, er løvinnens antall byttedyr farlig lavt.
Hun blir svakere for hver dag.
For å komplisere det hele,
er det løpetid.
Duften hennes formidles til alle løver i nærheten.
Inkludert dem hun ønsker å holde seg unna.
De unge hannene som ødela familien hennes.
Men nå som jaktmarkene åpner seg
trekkes en enda større hann til området.
Hans mørke mane og dype brøl
er tegn på at han er i sin beste alder.
Det er risikabelt.
Men om de slår seg sammen, kan han tilby beskyttelse og støtte i jakten.
Hennes nyvunne allianse er kortvarig.
Den fremmede går videre etter bare et par dager.
Alene, igjen,
men denne gangen er hun gravid.
Hun skal ikke bare jakte for seg selv lenger.
Hver familie i deltaet er nært knyttet til rytmen av de skiftende årstidene.
Vannstanden stuper,
forvandles til gjørme.
Morsomt for en kalv…
…men det er et tegn på at flokken bør gå videre.
Når tørketiden strammer grepet
må flokkene utnytte det lille beitet som gjenstår.
Hun ser og lærer.
Men det er fortsatt ting hun ikke mestrer.
Som å følge med, så hun ikke blir gått ifra.
Hun føres til et spesielt sted.
En klynge med palmetrær.
De stortrives der salt er etterlatt av den fordampende flommen.
Og frukten i toppen er elsket av elefanter.
Å høste slike høythengende godbiter
er et triks bare en elefantokse på fire tonn kan fikse.
Hver risting løsner hundrevis av frukter samtidig.
Han rister ned nok til alle.
Dette dyrebare måltidet
er ikke bare for denne familien, og ikke bare for i dag.
Elefanter er hoveddistributørene av palmetrefrø.
Kalvens forfedre la igjen denne frukten.
Nå vil hun gjøre det samme for de som kommer etter.
Flokken vil bære frøene i mange mil.
Der de skilles ut med ekskrementene, er der de kan slå rot.
Enda et av flokkens viktige bidrag til deltaet.
Det vil være deres siste ordentlige måltid.
Herfra og ut, vil den økende mangelen
på mat og vann styre alt de gjør.
De afrikanske villhundene har overlevd flommen,
men ikke helt intakt.
Et lagmedlem ble drept,
og nå har de beste jegerne forlatt alfaen og valpene hennes.
For mange nye munner å mette og ikke nok mat til alle.
Det er på tide for nybegynnerne å flytte ut av hiet og lete etter mat.
Valpenes første store eventyr.
Den første patruljen med de voksne.
Men de er mer i veien enn til hjelp.
De små bena deres bærer dem opptil 15 kilometers om dagen.
Alfaen må gjenoppbygge laget til en topp jaktmaskin…
…og lære valpene sine å jakte i flokk.
Det minkende flomvannet
har skapt fullkomne forhold for å utløse en pest.
Vandregresshopper.
De økende temperaturene utløser en masseutklekking.
Ti millioner grådige munner sluker den tørre vegetasjonen.
Urgamle termittuer virker å være de eneste tingene som er uberørte
av de store kreftene som nå er i sving i deltaet.
Det er oktober.
På to korte måneder har tørken forvandlet et grønt paradis
til et helt uttørket område.
Alle flokkene er på jakt etter vann der de kan finne det.
De er lett bytte for de to unge hannene.
Som vokser seg større hver dag.
De følger bøflenes minste bevegelse.
På sporet av de samme flokkene
må løvinnen holde seg på trygg avstand fra hannene.
I hennes omstendigheter, er hun desperat etter mat.
Men å angripe et så stort bytte som en bøffel alene, er nesten umulig.
I beste tilfelle kan hun få kloa i rester hannene etterlot seg,
og få i seg det aller nødvendigste av åtsel for å holde seg i live.
Alle flokkene og rovdyrene trekkes hit av tørken,
og kommer sammen i hjertet av deltaet,
hvor de siste vannkildene befinner seg.
Kalven og flokken hennes må vandre lenger for hver dag som går.
De har dårlig syn, men med svært god hørsel og luktesans
kan elefantene lukte fare på mils avstand.
Nilkrokodiller.
Noen oppimot seks meter lange, med en vekt på trekvart tonn.
De fleste er ganske små, bare en meter cirka.
De eldre viser kalven hvordan man kommer seg til vannet
ved å navigere denne rare hinderløypa.
Endelig.
Har man fortsatt ikke mestret bruken av snabelen,
er det greit å bare bruke ansiktet.
Kalven lærer…
…av bitter erfaring.
Vannhullet er flokkens redning.
Elefanter bruker det også til å beskytte huden fra sola.
Gjørmen kjøler ned de overopphetede kroppene mens det fordunster.
Støvet legger seg i kriker og kroker i huden deres, og fungerer som solkrem.
Et sted som dette er ettertraktet.
Men elefantflokken er ikke klar til å forlate gjørmespaet ennå.
Slike tøffe tider lærer de voksende valpene mange ting.
Å plage en mett gribb må være en god leksjon i… noe.
En ensom hyene…
…er en mye tøffere leksjon.
Å teste stressnivået forbereder dem på fremtidige konfrontasjoner
med konkurrenter.
Men den viktigste lærdommen gjenstår.
Kunsten…
…å jakte.
Nå som alfaen styrer ting igjen…
…dirigerer hun laget sitt til å drive byttet ut i den tykke gjørma
for å sinke dem.
Treningen hennes gir resultater.
De lærer hvem de skal peile seg ut…
…og hvem de skal unngå.
Flokken blir klokere og kommer hverandre nærmere for hver dag.
I slutten av oktober er det 45 varmegrader.
Ikke en regndråpe har falt.
I de siste årene har tørketiden her blitt lenger,
heten mer intens.
Dette årets tørketid er i ferd med å bli århundrets verste.
Hver dag er et sjansespill
om man finner nok vann til å holde hele flokken i live.
Kalven og moren hennes trenger det mest.
Hun er en fange i dette landområdet
som bare for noen måneder siden hadde så mye å tilby henne.
Om hun overlever ligger i den kloke, gamle lederens hender.
Flokkens matriark.
Hun har vandret disse stiene siden hun selv var en ung kalv.
Hjernen hennes, fylt med minner,
har et urgammelt internt kart
over hvor de siste lommene med vann kan befinne seg.
Familie er mer enn bare flokken. Familie er minne.
Det er det som utgjør forskjellen mellom liv og død.
Familiekunnskapen fører dem til et av de siste gjenværende vannhullene
i hele deltaet.
Hver gjørmete dråpe er en livredder.
Men småen rekker ikke ned til vannet.
Så hun går rett og slett ut i vannet.
Å komme seg opp er ikke fullt så lett.
For en klønete kalv er en kjærlig familie hennes mektigste allierte.
Det er ingen tid å miste.
De trenger mer vann,
og de vil jage stormen for å finne det.
Endelig formes det skyer.
Store uværssystemer.
Elefanter kan høre den lave frekvensen av torden i det fjerne
og oppdage stormer opptil 200 km unna.
Men i et område som har gått sju måneder neste helt uten regn,
er det knusktørre gresset en tikkende bombe.
De voksne i flokken har sett brann før.
Hvert år brenner opp til 4000 kvadratkilometer av deltaet.
Det vet de må holde seg sammen mens de tråkler seg gjennom flammene.
Brannene er ødeleggende…
…men fortærer ikke alt.
Gressingen har tynnet ut mengden drivstoff som kan brenne.
De svidde områdene skaper nye stier neste års flom kan benytte seg av.
Deltaet har alltid funnet en måte å leges på,
fordi beboerne slutter aldri å gjøre sin del.
Endelig åpner himmelen seg.
Tidenes verste tørketid er endelig over.
I de neste fem månedene vil det falle en halv meter regn her.
Marken som ble svidd av brannen får nytt liv.
Flokkene forlater vannhullene sine.
Og rovdyrene sprer seg.
De holder gresserne på vandring, som gir nye skudd en sjanse,
og forhindrer at ett bestemt område blir tappet.
Balansen…
…er opprettholdt.
Og med ankomsten av regnet…
…kommer fire nye løveunger.
En oppblussing av grønt har ført til en babyboom.
Hun flytter stadig på ungene…
…for å forhindre at lukten tiltrekker fiender.
Hennes siste forflytting har ikke gått ubemerket hen.
De unge hannene er på sporet.
De tolererer ikke en annen hanns unger.
Hun er halvparten så stor og i mindretall.
De er fanget.
Instinktet hennes er å få ungene i sikkerhet.
Men ungene aner ikke hvem de har med å gjøre.
En av ungene er borte.
Hun vil kjempe til døden for familien sin…
…men hannene vil ikke risikere ytterligere skade.
Takket være sin mors tapperhet, overlevde tre av ungene.
Hun kan ikke hvile lenge.
Hun er alt de har.
For de afrikanske villhundene er alt i sin skjønneste orden igjen.
Moren deres har taklet en av sine største utfordringer.
Hun førte en flokk, som nå er halvert, gjennom tørketidens farer
og forvandlet en gjeng hjelpeløse nybegynnere
til et hardtarbeidende, fremgangsrikt lag.
Comebacket er komplett.
Den tøffe lille kalven har overstått sitt første år i deltaet…
…og har selv bidratt til å vedlikeholde det
med hvert strå hun har trampet, hvert palmetrefrø hun har lagt igjen.
Hvis hun kan overleve 30-40 år til
med økende ytterligheter,
branner, flommer, sult…
…vil hun endelig bli en matriark
og gi alt hun har lært videre til den neste generasjonen.
De er fire måneder gamle,
og løvinnens unger blir sterkere og dyktigere for hver dag.
Hun har holdt dem velfødde på egen hånd.
Lekene deres er trening for virkeligheten.
De lærer dem å fange et bytte som moren sin.
En gang i tiden mistet hun det hun elsket mest.
Men nå har hun sin egen lille flokk.
Ungene hennes vil snart lære hvor viktig familien er.
Bare en av utallige familier viss nærvær bevarer landområdet sitt.
Disse dyrene vil fortsette å tilpasse seg
som best de kan…
…til de økende truslene de står overfor.
Verdensklimaet endrer seg…
…det blir stadig mer fiendtlig, mer ekstremt.
Deres største våpen i kampen om å overleve, er hverandre.
Skjebnene deres er knyttet sammen med denne flotte villmarken.
Det enestående,
stadig skiftende,
Okavangodeltaet.
Tekst: Cathrine Hvidsten Jenkins