Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-DOKUMENTTI
Official YIFY movies site: YTS.MX
MIKSI OLEN KOKO AJAN NIIN AHDISTUNUT?
MITÄ VOIN OTTAA AHDISTUKSEEN?
KUINKA TEKNOLOGIA AIHEUTTAA AHDISTUNEISUUTTA
PAKENE AHDISTUNEISUUSLOUKUSTA
MILLENIAALIT OVAT AHDISTUNEIN SUKUPOLVI
KUINKA TEKNOLOGIA AIHEUTTAA AHDISTUSTA?
AIHEUTTAAKO PUHELIMESI AHDISTUSTA TAI MASENNUSTA?
HEI, MITEN MENEE?
HAMMASLÄÄKÄRI TÄNÄÄN KLO 13
MUISTUTUKSET
VAALITULOKSET
OVATHAN ILMOITUKSESI PÄÄLLÄ?
TAPAAMINEN TÄNÄÄN KLO 15
Miten stressiä hoidetaan?
Meillä on pilleri, joka hoitaa sen hetkessä.
Mitä se tekee? Mitä se saa tuntemaan?
Se auttaa miljoonat pahimman yli.
Pidän Xanaxiani aina mukanani. Sitä on nytkin laukussani.
Minulla oli aina sitä mukana. Kehitin toimivan systeemin.
Nopeinta, mitä voi tehdä, kun joku sanoo olevansa stressaantunut, on:
"Ota tämä pilleri. Saat unta. Se rauhoittaa. Hyvästi."
Xanaxin käyttö on lisääntynyt valtavasti.
Lääkereseptien määrä on noussut viime vuosikymmeninä.
Noin joka kahdeksas amerikkalainen käyttää niitä.
Siinä on paljon reseptejä.
Sitä on aina ollut saatavilla.
Kaverilta voi kysyä,
onko hänellä Xanaxia tai tunteeko hän jonkun.
Johtuuko se siitä, että kansamme on ahdistuneempi?
Olemmeko tietoisempia?
Vai johtuuko se lääkkeiden kasvaneesta määrästä?
Ahdistuneisuus on varoitus, joka kertoo jonkin olevan vialla.
Jotain on pahasti vialla.
Aivomme ja kehomme eivät saa taukoa.
Työskentelemme jatkuvasti.
Puolikas Xanax vie minut lempitilaani.
Kuvittelen kaikkien toimivan sellaisella rentoudella.
Hetkinen. On Xanaxin aika.
Pilleri on yksinkertainen ratkaisu,
jonka myyntiä varten olemme luoneet infrastruktuurin.
Nyt lääkärit varoittavat, että ne ovat koukuttavampia kuin luullaan.
Ensimmäisen kerran, kun otin sitä,
sanoin ymmärtäväni, miksi siihen jäädään koukkuun.
Sen kanssa täytyi olla varovainen.
Nykyisillä tiedoillani -
en olisi ikinä ottanut sitä ensimmäistä reseptiä.
En ikinä.
Lääkäriin mennään hakemaan apua.
Jos ongelmat eivät pelästytä, niin odotahan, kun näet ratkaisut.
Toistamme samaa tarinaa siitä,
kuinka yritämme korjata jotain -
sen sijaan, että parantaisimme sietokykyä.
Ainutlaatuista nykyelämässä on se,
kuinka paljon elämästämme vietämme päämme sisällä.
Elämämme tapahtuu pitkälti -
tilassa korviemme välissä.
Emme pakene tiikereiltä. Tavallaan se olisi yksinkertaisempaa.
Mikä oli tärkein kulkuväline 2000 vuotta sitten?
Pelko. Eläimen murina ja näykkäisy koivesta.
Sillä pääsi vauhtiin.
Pelko siis kuljetti. -Se piti liikkeessä.
Pelko piti liikkeessä.
Ahdistuneisuus aiheuttaa kehossa samankaltaisia tapahtumia -
kuin pelko.
Useimpien ihmisten, kädellisten ja nisäkkäiden aivot -
sisältävät pelkokeskuksen, jota kutsutaan amygdalaksi.
Ihmisessä niitä on kaksi. Ne ovat symmetrisiä.
Ne sijaitsevat keskellä ja ovat mantelin muotoisia.
Amygdala lähettää signaaleja, jos on syytä pelkoon.
Se on taistele tai pakene -reaktio.
Sympaattinen hermostomme valmistaa meitä toimintaan.
Veri virtaa, sydän hakkaa,
lihakset aktivoituvat.
Ahdistus on energian muoto.
Oikein kanavoituna energia voi olla hyvä asia.
Se auttaa meitä tarttumaan toimeen.
Meistä tulee fiksumpia, keskittyneempiä ja toiveikkaampia -
jos ahdistusta on sopiva määrä, jotta sen kanssa pärjää.
Kun mietin ahdistuneisuushäiriöitä,
luulen, että he ovat ihmisiä, joilla on taipumus -
kokea adrenaliinin lisääntyminen lamaannuttavana.
Se lamauttaa joko kognitiivisesti, fyysisesti tai molempia.
Kun saan ahdistuneisuuskohtauksen,
tunnen oloni kuumottavaksi ja painostavaksi.
Tuntuu kuin ilma olisi paksua ja se painaisi minua maahan -
kuin kuuma, painava peitto.
Sydän takoo.
Hengitys kiihtyy -
ja tuntuu kuin rintaa puristaisi kireä nauha.
Tuntuu, että minun on hengitettävä useammin -
saadakseni happea selviytyäkseni.
Enkä saa tasattua hengitystäni.
Pupillit laajenevat. Hikoilu alkaa.
Veri pakenee vatsasta raajoihin.
Minä koen sen pahoina vatsanpuruina.
"Mitä tapahtuu? Oksennanko?"
Jokainen lihakseni jännittyy.
Järki sanoo: "Tämä on naurettavaa,
ei siellä ole mitään." Mutta järkeileminen ei auta.
Kehossa tapahtuu monia muutoksia, jotka havaitaan molekyylitasolla.
Se on fyysinen taso.
Sitten on psykologinen taso. Mitä tunnet? Kauhua.
Paha aavistus.
Pelko. Ja sitten otan Xanaxin,
ja muutaman minuutin päästä -
oloni on taas normaali.
Minä tunnen sen vaikutuksen melkein välittömästi.
Siksi pidän sitä taikaeliksiirinä.
Se rauhoitti minut fyysisesti,
jolloin onnistuin rentouttamaan lihakseni,
käteni ja tasaamaan hengitykseni.
Se vei valtavan paineen pois,
kunnes sain itseni koottua.
En ollut tuntenut sellaista ennen.
Sen avulla voi vain päästää irti.
Päästää irti päivän stressistä ja murheista.
Kaikki paino katoaa.
En tiedä, onko kukaan teistä kokeillut Xanaxia, mutta se on mahtavaa.
Hiljaiset aplodit Xanaxille.
Raikuvia aplodeja ei saa, mutta tokkuraista mutinaa kyllä.
Bentsodiatsepiinit.
Tämä on lääkeryhmä. Mitkä nimet ovat tuttuja?
Valium. Xanax.
Klonatsepaami. Loratsepaami. Ensimmäisiä oli klooridiatsepoksidi.
Niillä on kaikilla sama toimintamekanismi.
Bentsodiatsepiinit tehostavat välittäjäaine GABA:n toimintaa.
Sitä voi ajatella depressanttina.
Se vähentää vuorovaikutusta aivosolujen välillä.
Se rauhoittaa aivoja.
Se… Tiedättekö?
Se rauhoittaa taistele tai pakene -reaktiomme.
Se hidastaa hengitystä. Se hidastaa sykettä.
Se supistaa kaikkia noita toimintoja.
Siitä johtuen,
kun rauhoitumme biologisesti, myös tunteemme rauhoittuvat.
Mieleni selkeni. Ajatukseni virtasivat sujuvasti.
Tunsin olevani parempi versio itsestäni.
Joillakin tavoilla olinkin.
Tiesin jo toisella luokalla olevani hermostunut lapsi.
Minulla oli herkkä vatsa, enkä pitänyt siitä.
Kehitin jo varhain fobian oksentamisesta, joka oli myös äidilläni.
Se on erikoinen fobia, mutta ei kovin harvinainen.
Kuusivuotiaasta asti elin sen pelossa,
ja se johti bakteerikammoon ja pelkoon ruokamyrkytyksestä.
Aika, jonka olen elämästäni käyttänyt ympäristön tarkkailuun -
sen tietyn uhan varalta, on ollut melko järjetön.
Varttuessani aloin saada paniikkikohtauksia.
Tervetuloa lennolle.
Lentäminen aiheuttaa yhä fyysistä ahdistusta.
Etsikää itseänne lähin poistumistie.
Minut valtaa ylivoimainen ahdistus, jos joudun puhumaan julkisesti.
Toimiessani journalismin, kirjoittamisen ja editoinnin parissa,
jouduin lentämään ja pitämään enemmän puheita -
kolmikymppisenä ja nelikymppisenä.
Julkaisin kaksi kirjaa, joista jouduin pitämään puheen.
Niiden takia opin titraamaan annokseni.
Olin yhä ahdistunut,
mutta en ollut kuin Cindy Brady The Brady Bunchin jaksossa.
Kun punainen valo syttyy,
suora lähetys alkaa ja olemme kaikkien olohuoneessa.
Kun punainen valo syttyi, hän jähmettyi.
Vuonna 2014 julkaisin kirjan "My Age of Anxiety" -
Käsittelen siinä ahdistustani, ja ajattelin, että ehkä se auttaa,
koska se olisi kirjani kaaren paras päätös.
Minä parantuisin, mikä olisi pääasia,
mutta ehkä saisin isommankin bestsellerin,
jos voisin antaa neuvoja sen sijaan, että olen yhä ahdistunut.
Se ei ole tyydyttävä tai hyödyllinen loppu.
Kuvittele, että jokapäiväinen arkesi lamaantuu -
pelon ja ahdistuksen takia.
Scott Stossel on kärsinyt siitä aina.
Kirjailija Scott Stossel on toimittaja ja valmistunut Harvardista.
Hän on myös kahden lapsen isä.
Lyhyellä aikavälillä se vaikutti paradoksaalisesti,
koska se pahensi ahdistustani.
Bentsodiatsepiinien käyttöni lisääntyi.
Miten sinä ja 40 miljoonaa muuta hoidatte tätä ahdistusta?
Yritin kaikenlaista,
mutta saan lääkitystä.
En ole myöntänyt sitä, koska se hävettää,
mutta otan masennuslääkkeitä ja bentsodiatsepiinejä, jotka…
Kuten Xanax? -Xanaxia, ahdistuslääkettä…
Toitko tarpeeksi koko luokalle?
Onhan näitä. Haluatko, että jaan?
Yksi asioista, joita yritin ratkaista,
oli se, onko ahdistuneisuudella geneettinen pohja.
Onko se psyykkinen haava lapsuudesta?
Suuri osa perustempperamentista,
siitä, kuinka maailmaan reagoidaan,
on sisäsyntyistä.
On tehty paljon kaksostutkimuksia.
Ne osoittavat, että sillä on vahva vaikutus.
Vaikka vaikutus on vahva, se ei ole ainoa vaikutus,
koska jos olisi, identtiset kaksoset -
kärsisivät aina samanlaisesta ahdistuksesta.
Usein niin ei ole.
Kokemuksilla on valtava vaikutus.
Nopea vaihto. Haluan, että liikutat jalkojasi.
Ensimmäiset kokemukseni ahdistuksesta olivat kouluvuosina.
Minua kiusattiin lähes koko kouluaika.
Koko peruskoulussani oli kolme mustaa.
Joten olin aina luokan ainoa musta,
ja koulussa oli paljon rasistista kiusaamista.
Pelkäsin välitunteja,
koska silloin kiusaaminen oli pahinta.
Vartuin Etelä-Floridassa ja tulen nöyristä olosuhteista.
Vanhemmillani ei ollut paljon.
Liityin armeijaan heti lukiosta,
koska halusin yliopistoon.
Piti keksiä keino maksaa se itse.
Vietin Irakissa 15 kuukautta.
Olen onnekas voidessani sanoa, että komennukseni oli rauhallinen.
Toisaalta koin myös seksuaalista väkivaltaa -
ollessani armeijassa. Se oli yksi asioista, joka aiheutti -
monet ongelmista, joita koin lähtöni jälkeen.
Syväänhengitys. Tunnetko kireyden?
Seitsemänkymmentäviisi?
Melkein.
Palattuani päätin muuttaa New Yorkiin opiskelemaan.
Halusin opiskella muotia.
Koin etäisyyttä opiskelijatovereihini,
koska oli vanhempi kuin he -
ja olin kokenut asioita, joita he eivät.
En vain kyennyt samaistumaan.
Luokkahuoneessa istuminen oli tärkein asia, jota sinä päivänä tein,
koska olin vaarantanut henkeni tilaisuudesta päästä sille penkille.
Lisäksi aivoni pakottivat minut kohtaamaan asiat, joita komennuksella tapahtui.
Kaikki nousi pintaan yhtä aikaa.
Silloin minulle määrättiin lääkitys, ja silloin se auttoi todella paljon,
kun olin kriisissä -
ja roikuin elämässä hiuskarvan varassa.
Iltaisin ennen nukkumaanmenoa mietin,
mitä tarvitsen rauhoittuakseni.
Tarvitsen varmuutta.
Sillä tavalla se hyökkää.
Minun on pakko tietää tulevaisuus. Pakko tietää, että kaikki järjestyy.
Haluan puhua lääkärille tai ennustajalle. Minun on pakko saada tietää.
Menetin työni kaksi viikkoa pandemian alkamisesta.
Muistan pohtineeni, kuinka selviän vuokrasta.
Mitä teen laskuilleni? Mitä tapahtuu?
Järjestin asumisen poikaystäväni kanssa.
Sitten sain tietää, että hän on pettänyt minua,
joten jouduin muuttamaan vanhemmilleni.
Minun piti asua kotona.
En ollut töissä.
Minulla ei ollut autoa.
Vanhempani olivat töissä ja olin yksin.
Jouduin piilottamaan valtavan tuskan,
koska en halunnut satuttaa vanhempiani.
He olivat järkyttyneitä.
Sellainen minä olin. Sitä ahdistus on.
Muistan miettineeni, että en halua illan saapuvan.
Joka ilta.
Minulla oli ystävä, jolla oli Xanaxia, ja ajattelin,
että tarvitsen jotain turruttavaa saadakseni unta.
Kysyin terapeutiltani ja yllätyin, kun hän sanoi, että päätös on minun.
Mitä hittoa?
Ajattelin, että terapeutti vakuuttaisi minut,
että tilanteeni ei ole niin paha. En tarvitse Xanaxia.
Mutta sitten hän sanoi, että sitä vaihtoehtoa voidaan tutkia.
Tajusin, että pallo oli tosiaan minulla.
Kuin lasikansi, joka rikotaan hätätilanteessa,
mutta hätätilanne on valittava tarkasti.
Bentsodiatsepiinien lääkemääräykset ovat kasvaneet -
viimeisen parin vuosikymmenen aikana.
Tilastot ahdistuneisuudesta kärsivistä ihmistä osoittavat,
että joka kolmas kärsii siitä elämänsä aikana.
Se tarkoittaa, että ahdistus lamauttaa -
siinä määrin, että voi saada diagnoosin ahdistuneisuushäiriöstä.
Se on suuri tilasto.
Luulen, että sinulla on paniikkikohtaus.
Älä nyt, eivät ne ole oikeita.
Ne ovat julkkisten PR-temppuja.
Usko pois, olen tuntenut tarpeeksi julkkiksia.
Ei, se on totta.
Meille syötetään myyttiä, että kaikilla muilla on asiat kunnossa.
"Minä olen ainoa, jolla on vaikeaa."
Kaikki muut selviävät moitteettomasti.
Miksen minä pysty siihen?
Se on kierre, joka kiihtyy eri aikoina.
Osa yhtälöä on odotukset.
On odotus siitä, että pystyt luomaan jotain.
Se pitäisi myös esittää täydellisesti miljoonalle seuraajalle.
Sosiaalinen media aiheuttaa ahdistusta. Siltä ei voi välttyä.
Vertaat omaa, sisäistä kokemustasi -
muiden tarkkaan valittuihin, muokattuihin kokemuksiin.
Et ikinä riitä.
On syntynyt uusia sosiaalisia ongelmia.
Kodin ja työn välillä ei ole rajoja.
iPhone on korvannut katsekontaktin.
Jos elämme päämme sisällä puhelimilla ja läppäreillä, emme ole kehoissamme.
Olemme muualla.
Teinit hengailevat ystäviensä kanssa vähemmän.
Olemme erillään ruumiistamme ja toisistamme.
Olemme erillään luonnosta.
Tuijotamme vain puhelimiamme ja olemme yksin.
Sitten päivä onkin ohi. -Se on osa ongelmaa.
Ehkä psykotrooppiset lääkkeet ovat keino sopeutua maailmaan,
jota varten emme ole rakennettu.
VALTAVA RÄJÄHDYS BEIRUTISSA
Meitä stimuloidaan jatkuvasti kauheilla tapahtumilla -
kaikkialla maailmassa.
Todistammeko kolmannen maailmansodan alkua?
Kasvoin aikana, jolloin uutisia oli vain kolme kertaa päivässä.
Ydinaseet…
Nykyään uutisia on saatavilla jatkuvasti.
Se on taustahumina,
joka on läsnä, vaikka sitä ei aina ajattelisi.
Ympäristöahdistus.
Yksinäisyyden epidemia.
Vaalistressihäiriö.
Monet amerikkalaiset sanovat kokevansa ahdistusta.
Haen Xanaxin makuuhuoneesta.
Toisitko minulle kuusi?
Tuon koko purkin. -Okei.
Emme olleet hyvässä kunnossa ennen koronavirusta.
Ahdistuneisuus oli ohittanut masennuksen päivän diagnoosina.
Pandemia pahentaa tilannetta.
Yksi sarjassa upeita romahduksia.
Lastenhoito on yksi suurimmista stressin lähteistä.
Ainoa ratkaisuni oli mennä komeroon,
polvistua maahan -
ja itkeä ja rukoilla, että selviän.
Äitiryhmä on löytänyt epätavallisen tavan selviytyä -
stressistä ja paineesta.
Primaaliterapia.
Tutkijat eivät voi uskoa, mitä…
On olemassa niin monta muuttujaa,
että olemme nykyään ahdistuneempia kuin koskaan.
BLACK LIVES MATTER
17 KUOLLUT KOULUAMPUMISESSA
MAHDOTON SELVITÄ
TEKNISIÄ ONGELMIA ODOTTAKAA
Jos voisi palata aikakoneella menneeseen,
tekisin sen mielelläni.
Amerikkalaiset joivat. Voi, me joimme.
Olipa kyse helpotuksesta alkoholin avulla -
tai lääkepurkilla,
ihmiset lääkitsevät itseään.
Se mekanismi, jota tänään kutsumme ahdistukseksi, on kaiketi ollut sama -
jo kymmeniä tuhansia vuosia.
Kutsuimme sitä melankoliaksi,
heikkomielisyydeksi, englantilaiseksi taudiksi,
neurooseiksi, hermostuneisuudeksi, hermoromahdukseksi, neurasteniaksi.
Neurastenia oli kapitalismin kulta-ajan sairaus.
Se rehotti.
Sitä diagnosoitiin solkenaan.
Neurasteniaa pidettiin uudenlaisena sairautena.
Modernin elämän tuotteeksi.
Ihmiset muuttivat kaupunkeihin, tehtaat sähköistettiin,
naiset siirtyivät työvoimaan ja saavuttivat itsenäisyyden.
Höyrykone, päivälehdet ja tiedonsaannin virta.
Uutisten mahdoton tahti.
Ihmiset lukivat lehdistään aamulla -
toisella puolella maailmaa purkautuneesta tulivuoresta,
ja sitten märehtivät koko päivän,
kuinka tulivuori voi tuhota kokonaisen kaupungin.
Teknologian aiheuttama ahdistus -
ei ole meille ainutlaatuista. Emme koe sitä ensimmäisinä.
Tyypillinen oire on kyvyttömyys sammuttaa ajatukset.
Sairaat ajatukset, unettomuus,
ruoansulatusongelmat,
erilaiset kivut.
Selkäkipu oli yleistä.
Seksuaaliset toimintahäiriöt, karies.
Hammasmätä.
Mainosteollisuuden avulla siitä kehittyi tuottoisa markkina.
"Sinusta tuntuu tältä,
koska sinulla voi olla tämä sairaus. Tässä lääke."
Monet kunnolliset, keskiluokkaiset perheet -
pitivät alkoholia syntisenä.
Mutta lääkkeet olivat lääkkeitä.
Asia on yhä niin.
Ystävä sanoo asioita, kuten:
"En käytä huumeita." Mutta he syövät lääkkeitä.
No, niin.
Minusta tuntuu, että olen aina ollut ahdistunut,
mutta en halunnut myöntää sitä itselleni.
En halunnut vaikuttaa heikolta.
Olen kunnossa.
Onhan minulla oikkuni, mutta en ole sellainen.
Katsoin upeaa Girlfriends-sarjan jaksoa,
jossa käsitellään mustien tapaa reagoida terapiaan ja mielenterveyteen.
Menetkö terapeutille?
Tyttökulta, mustat eivät käy terapiassa, vaan kirkossa.
Moni meistä oli valmis rukoilemaan itsensä kuntoon.
Rukoillaan pois sairaus. Rukoillaan pois se ja se.
Kaikkea ei voi aina rukoilla pois, kuten voi huomata.
Olin äänekäs ja hermostunut lapsi.
Minun piti aina saada päättää, mutta olin onnellinen.
Ajattelin: "Tämä on kivaa. Tällainen olen."
Tämä on kiukutteluani. Olen hyvin tarkka asioista.
Mutta ajattelin olevani hauska. Olin aina hauska lapsi.
Aloitettuani taitoluistelun päätin, että menen olympialaisiin.
Se oli täydellinen laji, joka vaati tarkkuutta ja olin hyvä siinä.
Teini-ikään asti.
Aloin lihoa ja säikähdin sitä. Aloin miettiä myös:
"Olenko homo? Jestas, minkä käden sain."
Ajattelin, että minussa on kaikki väärin,
joten päätin tulla oikeanlaiseksi.
Minusta tuli erittäin hyvä oppilas.
Yliopistossa löysin helpotusta juhlimisesta.
Toisena vuonna en enää pystynyt pitämään kaikkea kasassa.
Ajattelin sen johtuvan keskittymisestäni.
Kaikki muutkin syövät Adderallia, joten menen lääkäriin.
Adderallilla kaikki järjestyy, koska sitten pystyn kaikkeen.
Pian ahdistus nosti päätään, koska se oli oikea ongelma.
Kyse oli ahdistuksesta, jota yritin pitää poissa.
Tuhosin kaiken muun siinä prosessissa,
koska se vei niin paljon henkistä energiaa.
Kerroin lääkärille, etten saa enää unta.
Se todella tuhosi asioita.
Hän kysyi, koenko olevani ahdistunut.
Sanoin, että tunnen oloni levottomaksi.
Hän sanoi, että kokeillaan Xanaxia.
Nukuin elämäni parhaat unet nautittuani Xanaxia.
Ei unia. Vain syvää, mustaa unta. Se oli mahtavaa.
Mutta en koskaan käsitellyt ahdistustani,
enkä uskonut olevani ahdistunut.
Ajattelin sen johtuvan Adderallista.
Se ei ollut koskaan juurisyy.
Se oli aina jonkin muun seuraus.
Kun tapasin muita,
varsinkin New Yorkista,
kaupungeista ja varakkailta alueilta,
he kaikki sanoivat syövänsä lääkkeitä.
"Elämä on syvältä. Voimme huonosti, ja näin sitä hoidetaan."
Lääkehoitojen ja pillereiden käyttöönotto, jotka hoitavat näitä asioita tehokkaasti,
on muuttanut stigmaa.
Jos sinulla on silmänpainetauti,
johon otetaan lääkettä, se auttaa näkemään.
Jos sinulla on diabetes ja insuliinihäiriö,
insuliinia säädellään.
Ei ole moraalinen vika, jos haima ei toimi oikein.
Ei ole moraalinen vika, jos silmät eivät toimi.
Miksi on väärin kärsiä paniikkihäiriöstä?
Se on biologinen häiriö, jonka voi korjata.
Bentsodiatsepiinit keksittiin 50- ja 60-lukujen vaihteessa.
Niistä innostuttiin, koska niillä korvattiin barbituraatit.
On hyvin mahdollista, että lääkekaapissasi -
on lääke, joka voi koukuttaa yhtä perusteellisesti -
ja vahingoittaa yhtä kamalasti kuin heroiini tai morfiini.
Tarkoitan barbituraatteja.
Myrkytyskuolemien johtava syy Yhdysvalloissa.
Heräät pari tuntia myöhemmin, etkä muista, paljonko otit.
Parempi ottaa kolme.
Bentsodiatsepiinit ovat turvallisempia.
Joten 1970-luvulla bentsodiatsepiinit -
olivat määrätyimpiä lääkkeitä Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa.
Ajatellaan,
että tämä on keino lääkitä massoja.
Se on oopiumia massoille. Se on bentsodiatsepiinia massoille.
Onko kellään valiumia?
Yksilötasolla onneton kotiäiti -
tai onneton asianajaja, joka haluaisi toisenlaisen uran,
eivät joudu keksimään parempia elämänvalintoja,
vaan he voivat tasoittaa epämukavuuden tunteensa lääkkeellä.
En voi uskoa, että syötte tällaisella hetkellä.
Hermostuttaa. Mitä haluat? -Ottakaa sitten Valiumia.
Mutta ajan myötä tajusimme, että näitä lääkkeitä voi ottaa liikaa.
Bentsodiatsepiinien pitkäaikaisessa käytössä on ongelmallisia sivuvaikutuksia.
Tänään senaatin terveydenhuollon alakomitea kuuli kauheita tarinoita -
Valiumista riippuvaisilta.
Kalifornialainen lääkäri sanoi vieroitusoireiden tuntuvan -
kuin joku olisi sytyttänyt ihon palamaan.
Valium on Amerikan yleisimmin määrätty lääke.
FDA varoittaa lääkäreitä määräämästä sitä arkistressiin.
Sitten tuli Xanax.
Upjohnin tutkijat onnistuivat luomaan molekyylin,
joka auttaa hallitsemaan ahdistusta.
Se vaikuttaa hermosoluihin aivoalueella, joka hallitsee tunteita ja ahdistusta.
Lääkkeen toimintamekanismi on tarkempi,
jolloin se aiheuttaa vähemmän sivuoireita.
Xanax. Lääkemääräyksien määrä on yli miljoona.
Pelkään, että samanlainen ylimäärääminen -
ja kevytkenkäinen saatavuus -
tapahtuu senkin lääkkeen kanssa.
WTC-iskut avasivat tulvaportit.
Ihmiset olivat hermostuneita ja äärirajoillaan.
Ahdistus hyökkäyksestä Amerikkaan on monin tavoin raskasta.
Myös mielenterveydelle.
Kuinka koskaan toivumme?
Tämä katastrofi oli myös valtava mielenterveyskatastrofi.
Lääkemääräykset ahdistuneisuuteen kasvoivat New Yorkissa 23 prosenttia.
Mainonta yleistyi. Mainokset kysyivät:
"Ahdistaako? Lääkkeemme parantavat."
He näyttivät kuvia naisista huolikuplissa ja kaikista heidän murheistaan.
Ja naiset reagoivat.
Masennus- ja ahdistuneisuuslääkkeitä käyttävien naisten määrä -
kasvoi syyskuun iskujen jälkeen.
Monet naiset tuntevat,
että emme huolehdi itsestämme tai ota itsellemme aikaa,
ja se sai ahdistuneisuuteni kärjistymään.
Minun sukupolvelleni kerrottiin, että voimme saada kaiken.
Meille ei vain kerrottu, miten. Äitini oli kotona kanssamme.
Ja minulla oli mielikuva, että olisin enimmäkseen kotona,
koska opin sen lapsena.
Olin 34, kun sain poikani, joten olin jo töissä,
minulla oli asuntolaina ja olin asemassa,
jossa jouduin työskentelemään ja valitsemaan,
kuka vie poikani tälle tunnille tai yrittää saada töistä vapaata.
Nyt ehdin kotiin tekemään ruokaa. Tuntui, että tasapainoilin -
täydellä teholla käyvällä tärinälevyllä kaiken aikaa.
Ajatellaan, että töiden jälkeen voi nauttia lasin viiniä.
Mutta se on fyysisesti ja henkisesti -
minulle epäterveellistä. Joillekin se toimii,
mutta minun stressiäni se lisäsi.
Noin kaksi vuotta sitten kaikki yltyi ja tapahtui kerralla.
Mieheni äidillä on dementia,
ja hän on vanhankodissa toisessa osavaltiossa.
Poikani siirtyi uuteen murrosiän vaiheeseen.
Se kuormitti suhdettamme ja jouduin opettelemaan hidastamista.
Työ muuttui stressaavaksi,
ja menopaussi sekoitti kaiken.
Elämä on pysynyt vakaana noin 50-vuotiaaksi asti.
Ja sitten hormonit sekoittavat tasapainon täysin.
Mielestäni voi sanoa,
että naisen ja miehen kehot eivät ole täysin samanlaisia.
Toisessa kehossa toimii monta erilaista hormonia.
Mutta ehkä tärkeämpää on,
että naisilla on paljon roolimalleja,
jotka näyttävät, miten olla ahdistunut hyväksyttävällä tavalla.
Sosiaalistamme tytöt ilmaisemaan tunteitaan paremmin.
Tuemme pientä tyttöä, joka itkee -
ja tarvitsee ylimääräistä huomiota.
Kun taas pojat käskemme leikkimään,
olemaan kovia ja lopettamaan itkeminen.
Nyt niistetään nenä ja kuivataan silmät.
Mike ja hänen äitinsä eivät saa nähdä meitä näin.
Olen ollut terapeutti 16 - 17 vuotta.
Olen työskennellyt kouluissa ja antanut kotiterapiaa.
Viisi vuotta sitten perustin yksityisklinikan.
Klinikallani huomasin, että miehet eivät käyneet terapiassa.
Joten kun yritin ymmärtää, miksi miehet eivät tule terapiaan,
tutkin asiaa ja huomasin,
että heillä ei ehkä ollut vakuutusta tai muutoin varaa siihen.
Se on suuri syy siihen, mikseivät ihmiset käy terapiassa.
Erityisesti mustien miesten kanssa on kyse käsityksestä,
että järjestelmää ei ole tehty heitä varten.
Mitä se ei ole.
Se ei ole värillisille rakennettu järjestelmä.
Olen ollut istunnossa värillisen henkilön kanssa,
ja miettinyt, että tämä ei toimi.
En voi sanoa sitä niin.
Paras esimerkki on -
yksi rekisteröintilomakkeeni kysymyksistä, joka on:
"Oletko koskaan kokenut traumaa?"
Asiakas vastasi kieltävästi kaksi tai kolme kertaa.
Eräänä päivänä, kun hän pohti vastausta,
hän mietti: "Oliko se ennen vai jälkeen ampumiseni?"
Kysyin, oliko häntä ammuttu.
"Et kertonut siitä."
Arvaatteko, mitä hän vastasi? "Et kysynyt."
Sanoin, etten voi laittaa sellaista lomakkeeseen,
koska se on uniikki kokemus.
Hän vastasi, ettei se oikeastaan ole.
"Tunnen monia, joita on ammuttu." Se hetki kertoi,
että minun piti vaihtaa tapaa, jolla kysyn kysymyksiä -
tai tein arviota.
Jos elää ympäristössä,
jossa ihmisyytesi -
ja turvallisuutesi on jatkuvasti uhattuna,
on osoitettava kovuutta,
Silloin mielenterveysongelman tunnustaminen…
Se ei käy.
Opiskelin puolitoista lukuvuotta, joten ymmärrän Freudia.
Ymmärrän terapian käsitteen.
Mutta minun maailmassani se ei käy. Voisinko olla onnellisempi? Toki. Kuka ei?
Miehiä hoitavana psykiatrina voin kertoa,
että monet miehet ahdistuvat.
Monien miesten on nykyään helpompi myöntää,
että he ovat ahdistuneita. Sosiaalisesti tai yleisesti.
He uskaltavat myöntää esimerkiksi tartuntakammon.
On tapahtumassa valtava muutos.
Kaikki puhuvat mielenterveydestä. On Charlamagne tha God.
Kaikki on henkistä. Kaikki alkaa ajatuksesta.
Pään on oltava kunnossa.
On Jay-Z…
Kasvaessa sen leiman naurettavuuden huomaa.
Mikset vain puhu jollekulle ongelmistasi?
Se auttaa normalisoimaan sen miehille.
Tyypillisen bentsodiatsepiineja käyttävän potilaan profiili laajenee.
Kun se oli tyypillisesti -
keski-ikäinen nainen vielä 30 vuotta sitten,
nykyään näemme yhä nuorempia ikäryhmiä.
Vanhuksille ei vain määrätä bentsodiatsepiineja -
vaan heidät pidetään niillä pidempiä aikoja.
Koulutus näiden lääkkeiden käytöstä ei ole niin kattavaa kuin toivoisi.
Nämä lääkkeet on tarkoitettu lyhytaikaiseen käyttöön.
Ei kuukautta pidemmäksi ajaksi.
Mikä on järkyttävää, kun ajatellaan,
että on monia, jotka aloittavat bentsodiatsepiinit -
ja syövät niitä vielä vuosienkin jälkeen.
Kun sain ensimmäisen paniikkikohtaukseni,
luulin todella sekoavani.
Ajattelin, että minut pitää laittaa lukkojen taakse.
Olin varmaan 14 tai 15.
Matkustelin lapsena paljon ja nautin lentämisestä.
Mutta jostain syystä sinä päivänä, kun olimme lähdössä lentoon,
minusta alkoi tuntui kuin sulaisin sisältäpäin.
En voinut hengittää. Luulin todella kuolevani.
Sen jälkeen pari vuotta sujui hyvin.
Kesällä ennen viimeistä lukiovuottani,
työskentelin kahvilassa. Olin kassalla,
juttelin ihmisten kanssa, ja yhtäkkiä aloin itkeä -
erään pariskunnan edessä. Se oli kamalaa.
Se oli todella noloa.
En ymmärtänyt, mitä tapahtui.
Olin ollut siellä sata kertaa.
Mikä minua vaivaa?
Se äityi niin pahaksi, etten selvinnyt arjesta ilman romahdusta.
En voinut käydä kaupassa. En voinut ajaa autolla.
Yksinkertaiset, arkiset asiat olivat liikaa.
Tunsin olevani loukussa. Kuka haluaa tuntea sellaista?
Normaalin olon eteen tekee mitä vain.
Minä ja isäni olemme aina olleet samanlaisia.
Meillä on yhteinen, sanaton kieli.
Hän on kärsinyt ahdistuksesta nuoruudessaan.
Joten hän tunnisti merkit heti.
Hän ei vain ollut pätevä hoitamaan minua.
En tiennyt psyykenlääkkeistä juuri mitään,
kun aloitin terapian.
Mutta hän mainitsi lääkkeen nimeltä Zoloft,
jonka aloitin ja jota käytän yhä.
Emme puhuneet Xanaxista ennen kuin jouduin taas lentämään.
Olin sanonut psykiatrilleni, etten ikimaailmassa lentäisi enää.
Ajan vaikka kolme päivää putkeen, jos on pakko. En tee sitä.
Hän kysyi minulta: "Oletko koskaan miettinyt Xanaxia?"
Laskeuduttuani halusin kiivetä vuorelle ja huutaa maailmalla teostani.
En itkenyt. En hyperventiloinut.
En saanut paniikkikohtausta. Olin täysin kunnossa.
Aluksi käytin Xanaxia tietyissä tilanteissa.
Sitten päätin ottaa sitä päivittäin,
koska se auttoi.
Tarvitsin sen rentouden saadakseni unta.
Siinä vaiheessa olin niin kaukana ikätovereideni tasosta -
ja heidän kyvystään vain elää.
Miksi eläisin niin, jos jokin voi auttaa?
Kaikkien lääkkeiden kohdalla tehdään hyöty-haitta-arviot, eikö?
Bentsojen kanssa -
riski- ja hyöty-haitta-arvio sisältävät monia asioita.
Hyvin yleinen sivuvaikutus on vain väsymys ja rauhoittuminen.
Siksi niitä yleensä määrätään auttamaan ihmisiä nukahtamaan.
Tokkuraisessa, uneliaassa tilassa voi tehdä huonoja päätöksiä.
Kukaan ei halua kertoa kaikkea, mitä tapahtuu,
kun lääkkeitä käytetään.
Kaikki oli hauskaa, kun otin sitä.
KOKEMUKSENI XANAXISTA
Ei ollut hyvä juttu,
jos olin menossa tärkeään tapahtumaan,
ja vain nauroin koko ajan.
Joillekin ihmisille vaikutus ei ole rauhoittava,
vaan se saa heidät hassuttelemaan ja hölmöilemään.
Olen vain innoissani ja rento.
Valmiina juhliin.
Bentsodiatsepiinit ovat pohjimmiltaan alkoholia pillereinä.
Yksi bentsojen ongelma on, että ne häiritsevät lähimuistia,
muistojen tallentamista ja niiden palauttamista.
Kaikki muuttuu vähän hämäräksi.
En oikein muista mitään otettuani sitä.
Se voi olla huono juttu, jos ajaa.
Jotkut bentsodiatsepiinien riskit ovat tunnettuja.
Alzheimeria ja dementiaa koskevat tiedot ovat suhteellisen tuoreita viime vuosilta.
Ja se on merkittävä riski.
Jos käyttää depressanttia -
ja aivoja käytetään vähemmän,
voi olla, että osa aivosoluista alkaa kuolla pois,
jolloin aivotoiminta heikkenee.
On myös tavallisempi sivuvaikutus, jota kutsumme toleranssiksi.
Se tarkoittaa, että lääkettä tarvitaan enemmän samojen vaikutusten saamiseen.
Se oli olennainen osa työkalupakkiani. Kannoin bentsoja mukanani koko ajan.
Olin tehnyt sitä 30 vuotta.
Se muutti ahdistuksen tasoani,
koska tiesin, että sitä oli aina mukana.
Keksin toimivan järjestelmän.
Selvisin lennoista ja puheista Xanaxillani ja Klonopinillani.
Ennen sitä pelkäsin näitä asioita jopa kuukausia.
Näin painajaisia, hikoilin pelosta. Se katosi.
Jos minulla olisi ahdistunut jakso,
otin tarkoituksella paljon enemmän.
Nostin annosta, ja jälkeenpäin laskin sen taas.
Tunsin sen. Sain jälkikäteen fyysisiä oireita.
Joskus ahdistukseni pahempi,
ja GABA-reseptorini huusivat: "Missä Xanaxini on?"
Painajaiseni muuttuivat. Näin unia siitä,
kuinka joutuisin puhumaan ja olin hukannut Xanaxini.
Olen lentokoneessa ja se on loppu.
Olin selvästi psykologisesti riippuvainen bentsoista.
Kaikki bentsot eivät ole samanlaisia.
Xanax toimii nopeammin kuin useimmat muut bentsodiatsepiinit -
ja sen vaikutus lakkaa nopeammin.
Aineet, joilla on välitön vaikutus,
joiden vaikutus lakkaa nopeammin ovat usein koukuttavampia.
Perheessäni on riippuvuussairautta.
Olen vastustanut päihteitä jyrkästi.
En oikeastaan juo ollenkaan, en ole polttanut.
En ole polttanut pilveä, koska pelkäsin,
että ehkä perheessäni oli jotain,
mikä altisti riippuvuuksille.
Niin.
Hyvää työtä.
Aloimme puhua pienellä annoksella aloittamisesta.
Puhuimme siitä, mitä pitää silmällä, ja pelosta, joka minulla oli aluksi,
että joutuisin nostamaan annostusta. Niin ei käynyt.
Sain paljon helpotusta pienellä annoksella.
Luulen, että terve riippuvuuden pelko -
mahdollisti sen, että keskityin siihen,
että lääkitys oli minulle työkalu,
jolla sain elämäni raiteilleen.
Jos niitä käyttää järkevästi ahdistukseen silloin tällöin,
se ei ehkä ole ongelma.
Jos niitä ottaa päivittäin monta kertaa päivässä,
näiden lääkkeiden lopettaminen on hyvin epämukavaa.
Seuraukset voivat olla vakavat.
Voi sairastua psykoosiin tai kouristella.
Ahdistus voi olla vakavaa, pahaa unettomuutta.
Olen nähnyt, että bentsodiatsepiinien vieroitus -
aiheuttaa itsetuhoisia ajatuksia ja itsemurhayrityksiä.
Näillä tiedoillani -
en olisi ikinä ottanut sitä ensimmäistä reseptiä.
En ikinä.
Se oli elämäni suurin virhe.
Muutin Coloradoon, koska pidän ulkoilmasta.
Rakastan hiihtämistä ja vuorikiipeilyä.
Rakastan koskenlaskua ja melontaa.
Rakastan niin monia riskialttiita lajeja,
että mietin,
miten olen voinut saada diagnoosin ahdistuneisuudesta.
Hei, kulta. Näytä, mitä olet tehnyt.
Isi. -Niin?
Tämä on joulukuusi.
Se on korkea.
Tämä on lumiukko.
Pidän siitä, kulta.
Opiskeluaikana otin puoli milligrammaa Xanaxia.
Vuosien mittaan se nousi milligrammaan,
kahteen milligrammaan ja lopulta kolmeen.
Pysyin siinä määrässä hyvät 12 tai 15 vuotta.
Enkä ottanut enempää kuin päivittäinen annokseni.
Vuonna 2013 -
muistan kertoneeni psykiatrilleni, että elämä sujuu hyvin.
Kelly odotti esikoistamme, ja olin innoissani isyydestä.
Annostusta laskettiin 2,5 milligrammaan.
Sitten, täysin yllättäen,
aloin kärsiä mystisistä fyysistä oireista.
Äänet ja tuoksut olivat ylivoimaisia.
Minulla oli jonkinlaisia rytmihäiriöitä.
Käsieni ihoa poltti.
Lihakset nykivät epämääräisesti. Aivosumu oli kamala.
Fyysinen väsymys oli yksi pahimmista oireista.
Vaimoni ja minä aloimme huolestua.
Kyseessä oli jotain vakavaa.
Kävin reumatologien, kardiologien, neurologien -
ja muiden erikoislääkäreiden luona.
Lopulta eräs lääkäri sanoi, että olen kärsinyt tarpeeksi.
Hän kirjoitti minulle lähetteen Mayo Clinicille,
koska he olivat parhaita.
Lensimme Minnesotaan koko perhe.
Mayon neurologi sanoi, että minulla on autoimmuunienkefaliitti.
"Se on aivotulehdus, joka on helposti hoidettavissa.
Se on hiukan epämukavaa. Joudut tiputukseen."
Kahdeksan viikon hoitojen jälkeen en voinut paremmin.
Oloni huononi.
Matkan aikana kyselin lääkäreiltäni.
Joskus kysyin: "Voisiko se johtua lääkkeistäni?"
"Voiko lääkitykseni aiheuttaa tätä?"
He vastasivat aina, että se ei johdu lääkkeistäni.
"Ei varmasti johdu."
Tässä vaiheessa psykiatrini oli vaihtanut Xanaxini Valiumiin.
Ehkä kyse oli vaistosta, mutta en tiennyt mitä muutakaan tehdä,
joten halusin lopettaa lääkityksen.
Helmikuussa 2018 -
heräsin aamulla, ja jokin oli pahasti vialla.
Kuulin lapset alakerrassa,
mutta heistä lähtevä ääni oli piinaava.
Ihoani poltti. Rintaani poltti.
En kestänyt enää. Lähdin ulos talosta,
ja aloin ajaa todella nopeasti ja holtittomasti.
Ääni päässäni käski minua pakenemaan.
Näin mäen,
jonka sivulla oli kieleke.
Sanoin,
että kiipeän mäen päälle ja hyppään.
Kiivetessäni näin mielessäni lapseni.
Putosin polvilleni ja sanoin: "John, et ole tällainen.
Tämä et ole sinä."
Vaimoni kuuli, kun tulin kotiin ja tervehti minua ovella.
Katsoin häntä ja sanoin,
että sen täytyy johtua Valiumista.
Vaimoni alkoi etsiä tietoa Valiumista ja itsemurhasta,
Valiumin ja Xanaxin vieroitusoireista.
Valitettavasti potilaat -
tunnistivat bentsodiatsepiinien ongelmat ensin,
joita olivat riippuvuus, toleranssi ja vieroitusoireet.
Tieto oli peräisin 1970-luvulta, ja sen kuvasi tri Heather Ashton,
joka johti vieroitusklinikkaa Iso-Britanniassa.
Kliinisen farmakologian koulutus on puutteellista.
TRI HEATHER ASHTON PSYKOFARMAKOLOGI
Kuten on myös vieroitushoito.
Potilaiden kuunteleminen on kadonnut taito,
ja lääkärit ovat lumoutuneet ajatuksesta,
että lääkkeet parantavat mielenterveysongelmat.
Hän loi oppaan nimeltä The Ashton Manual,
joka on saatavilla internetissä. Se on hieno asiakirja.
Yhtäkkiä me kaikki löysimme oppaan.
Kaikki kuvailemani oireet olivat siellä -
yksi toisensa jälkeen.
Vaimoni ja minä katsoimme toisiamme:
"Mitä ihmettä?"
Kävimme 32 eri lääkärin luona, eikä kukaan tajunnut,
että kärsin bentsojen vieroitusoireista.
Joillakin potilailla ei ole ongelmia,
ja jotkut ovat herkkiä pienillekin annosmuutoksille.
Se pätee erityisesti vanhoihin ihmisiin. Aivojen plastisuus vähenee iän myötä.
Yli 50-vuotiaat,
jotka ovat olleet lääkityksellä pitkään, saavat vaikeita vieroitusoireita.
Liian harvat tietävät mahdollisista vaaroista.
Liian harvat lääkärit tietävät niistä vaaroista.
Se on hieman yllättävääkin.
Nämä ovat hyödyllisiä työkaluja. Olen iloinen, että niitä on.
Olen kiitollinen ihmisille, jotka keksivät ne.
Ongelma on se, että käytämme niitä liian usein -
ja liian pitkään.
Kun tarkastellaan riippuvuuden riskitekijöitä,
yksi tärkeimmistä on aineen helppo saanti.
Elämme uskomattoman ylimääräämisen ja ylitarjonnan aikaa,
mikä tarkoittaa, helpompaa todennäköisyyttä jäädä koukkuun.
Olen toiminut psykiatrina 90-luvulta. Jos silloin potilaani olisi sanonut -
kärsivänsä ahdistuksen tai masennuksen oireista,
olisin selittänyt, että heillä on masennus.
Mitä paniikkikohtaukset ovat.
Seuraavalla käynnillä joutuisin käyttämään aikaa -
lääkkeidenkäytön stigman lievittämiseen.
Vuonna 1997 FDA päätti,
että lääkeyhtiöt voivat mainostaa suoraan ihmisille.
Masennuksesta ei voi vain herätä.
Kukaan ei voi, koska se on oikea sairaus.
Saatat olla ahdistunut. Et saa untakaan.
Tiedämme, miltä sosiaalinen ahdistus voi tuntua.
Syy voi olla kemiallinen epätasapaino.
Voit saada elämäsi takaisin.
Elämä voi tuntua taas elämältä.
Minun ei tarvitse opettaa, destigmatisoida tai pidellä kädestä,
koska ihmiset kertovat itse, mitä lääkkeitä he haluavat.
"Pilates-ohjaajani syö Paxilia,
mutta suuhygienistini sanoi, että Zoloft on parempi."
Sitä ei kontrolloitu. Ei tehty jälkitarkastuksia.
"Miten voit? Miltä täällä tuntuu?"
"Mikä on tunnetilasi?" Se oli kuin liiketoimi.
Lääketiede on teollistunut siihen pisteeseen,
että lääkärit toimivat kuin liukuhihnatyöntekijät.
Kaikki psykiatrini taisivat olla samanlaisia.
Etsin ihmisiä, jotka pitivät sitä liiketoimena,
koska en halunnut puhua tunteistani.
Lääkäreillä on valtava paine nähdä potilaita nopeasti,
saada heidät sisään ja ulos, määrätä pillereitä,
koska siitä kolmannet osapuolet maksavat.
Eräs lääkäri halusi minun kertovan lapsuudestani.
Sanoin: "En halua. Puhutaan ennemmin resepteistä."
Kysymme potilailta, olivatko he tyytyväisiä tapaamiseen.
Lääkärit haluavat saada hyvät arvostelut,
koska heidän urakehityksensä on sidoksissa kyselyihin.
Sellaisten kannustimien vuoksi,
lääkärit kirjoittavat, mitä potilaat haluavat.
Toinen ongelma on, että lyhyellä aikavälillä lääkkeet toimivat.
Kävin terapeutilla 13-vuotiaana New Hampshiressa.
SARAH SILVERMAN KOOMIKKO
Joka sinä päivänä…
Ensimmäisenä päivänä hän sanoi,
että hän kirjoittaa minulle reseptin.
"Ota tällainen aina, kun surettaa."
Se oli Xanaxia.
Haluan olla varovainen. En halua demonisoida lääkkeitä.
Niitä määrätään liikaa, kuten opioideja.
Ne ovat kipulääkkeitä. Toinen henkiseen kipuun, toinen fyysiseen.
Monissa yhteisöissä on valtava Xanax-kriisi.
Meillä on reseptilääke-epidemia.
Ajatellaan, että kyse on vain opioideista, mutta kyse ei ole vain niistä.
Räppäri Lil Xan on yksi yli 50 artistista,
jotka viittaavat Xanaxiin musiikissaan.
Otin varmaan…
LIL XAN RÄPPÄRI
…12 - 14 kappaletta 2 milligrammaisia päivässä.
Jukra.
Se oli rankkaa.
Kuulen ääniä päässäni
Ne käskevät lopettamaan
Löysin Xanaxia sängystä
Otin sen ja menin nukkumaan
On kaksiteräinen miekka tunnustaa ahdistus -
ihannoimatta sitä.
Se on terävä kaksiteräinen miekka. On niin helppoa käyttäytyä huonosti.
Emme anna nuorille tarpeeksi työkaluja siihen.
Pian Bobby jäljitteli epäjumaliaan,
ja nieli ensimmäisen pillerinsä lukion toisella.
Jäin koukkuun ensimmäisestä pilleristä.
Se on vain yhden puhelun päässä.
Mikä tahansa pilleri.
Sosiaalinen media on nyt tärkeä työkalu, jolla ostaa pillereitä netistä.
Tämä voisi olla diilerisi.
Xanaxia saa helposti muutamalla napautuksella.
Pillereitä on kaikkialla.
Löysin tämän tilin, jolla on 104 diileriä,
jotka käyttävät Snapchatia.
Heihin saa yhteyden kirjoittamalla tilin nimen.
Se on huumekauppiaiden hakemisto.
On laittomia laboratorioita,
joissa valmistetaan vahvoja versioita bentsodiatsepiineistä.
Uusia tietoja tappavasta huumeesta.
Se on pieni valkoinen pilleri, joka näyttää Xanaxilta,
mutta se on sekoitettu erittäin vahvaan opioidiin,
fentanyyliin.
Ihmiset voivat ostaa netistä lääkepuristimen.
Voidaan ostaa väriainetta.
Tästä tulee laimennettua fentanyyliä,
ja kun pyöräytän…
Tabletti tulee ulos.
Huumediileriltä on voinut saada kaksi pilleriä,
joista toinen on hiukan vahvempi.
Se on se pilleri, joka päättää elämäsi.
Meksikosta tulevat pillerit on ammattimaisesti valmistettu.
Eroa ei huomaa. Väri ja merkinnät ovat hyviä.
Pillerin koostumus…
Ne näyttävät aidolta. Pelottavaa.
TV-terapeutti Laura Berman paljasti, että hänen poikansa kuoli -
huumeiden yliannostukseen.
Sanoit uskovasi, että se oli fentanyyliä.
Ottiko poikasi sitä kipuihin?
Tiesikö hän, mitä hän otti? -Ei.
Viimeisen vuosikymmenen aikana olemme nähneet,
että useat yliannostukset eivät johdu yhdestä aineesta.
Yleensä kyse on lääkeyhdistelmästä.
Bentsodiatsepiini ei ole vaarallinen suurina määrinä yksin,
mutta kun se yhdistetään opioideihin,
kyseessä on anestesia ja se on vaarallista.
Kyse on kahden depressantin vaikutuksesta.
Voit saada sydänkohtauksen. Voit kuolla. Hengitys voi lamaantua.
Hän oli vain 21-vuotias.
Suosittu YouTube-tähti ja nouseva räppäri,
Lil Peep, kuoli viime yönä.
Uutisissa on monia kuolemantapauksia,
jotka liittyvät kipulääkkeisiin tai bentsoihin.
He kamppailevat -
tuskan ja ahdistuksen kanssa, ja yrittävät turruttaa sen.
Katsoin peiliin, ja juuri silloin tajusin,
että jos jatkan tätä, kuolen pian.
Lopetin sitten kylmiltään.
Sain itse asiassa kouristuksia,
ja jouduin sairaalaan.
Xan kertoi päässeensä kuiville useiden yritysten jälkeen.
Halusin luoda liikkeen, Xanarchyn,
joka pyrkii ehkäisemään Xanaxin käyttöä,
ja siitä tulin puhumaan.
Meidän on jokaisen otettava vastuu -
huumekulttuurin ihannoimisesta.
Älä anna Xanaxia nyt tai koskaan…
En halunnut kasvaa rakkaideni kanssa, joista tuli ihmisiä, joita he eivät ole.
Sitä on outoa katsoa, enkä halua ihmisten kuolevan.
En halua ihmisten kuolevan.
Lapset ovat hiilikaivoksen kanarialintuja.
He ovat merkki siitä, että maailmassamme ei ole kaikki hyvin.
Klinikkani tukee lääkehoidon lopettamista, joten minulle tulee yhä enemmän potilaita,
jotka kaipaavat apua opioidien tai bentsodiatsepiinien lopettamiseen.
Se on hämmentävää myös potilaille,
koska lääkkeistä riippuvaiset potilaat,
jotka ovat olleet lääkityksellä pitkään, eivät osaa kuvitella elävänsä ilman.
He eivät välttämättä pärjää hyvin,
mutta he eivät voi toimia ilman lääkkeitä.
Ajatus siitä on heille pelottava.
Kyse on vieroitusoireista.
Sellaisia toleranssi ja vieroitusoireet ovat.
Hyvä, että opiskelin kemiaa.
Kukaan lääkäri ei opeta tätä.
Se on nestemäinen vieroitin.
Sen avulla annosta voi laskea -
pienen pienellä määrällä joka päivä.
Jos annosta laskee liian nopeasti,
voi joutua pakokauhuun.
Nämä kemikaalit ovat niin voimakkaita,
että tällainen hidas vieroitus kestää vuosia.
Eli keskilinjasta kiskon päähän?
155 senttiä.
Kerro, kun olet valmis ykköselle.
Anna palaa.
Tuonne tulee 75 senttiä.
75 senttiä.
Työskentelen Michiganin osavaltiolle. Minusta pitäisi tulla rakennusinsinööri.
Olen tehnyt tätä työtä kolme vuotta, ja se on kunnon työ.
Sain sen heti, kun täytin 18.
On mukavaa, kun minuun luotetaan.
Se on stressaavaa,
mutta juuri sopivasti, että sain sen tehtyä.
Se ei ollut minulle liikaa.
Suurin osa ihmisistä, jotka ovat Xanaxia vastaan,
ajattelevat niin sen virkistyskäytön takia.
Minun kaltaisilleni ihmisille väärinkäytön näkeminen on vaikeaa.
Kunpa he tietäisivät, mitä se voi saada aikaan.
Otan yhden milligramman päivässä.
Se oli aloitusannokseni, ja se on ollut annokseni koko ajan.
Se voi koukuttaa. Ei minun kohdallani,
mutta psykologisesti kyllä.
Tulen aina pelkäämään, mitä teen, jos sitä ei ole.
On helppoa tulla täysin riippuvaiseksi lääkkeestä.
Vaikka lääke auttaisikin, ajatus on pelottava.
Entä jos se loppuu? Mitä jos joku vie sen? Mitä jos sen unohtaa ottaa?
Se ajatus kauhistuttaa minua.
Lääkitys voi olla tärkeää ihmisille, enkä halua aliarvioida -
sen tärkeyttä musertavan ahdistuksen hoidossa.
Se palauttaa lähtötilanteen,
ja auttaa olemaan oma itsemme,
mutta heti kun sen lopettaa, ellei ole muita hoitoja,
ahdistus palaa taas.
Kun äitini sairastui, saimme tietää sen olevan paksusuolisyöpä.
Lähdin lentokentälle.
Minä, isäni ja siskoni asuimme Bostonissa.
Joka kerta, kun lähdin, mietin, onko se viimeinen kerta.
Ja ne ajatukset jatkuivat,
ja silloin sain ensimmäisen paniikkikohtaukseni.
Se johtui siitä, että minun piti tulla töihin.
Minun piti pitää esitelmä. Murruin täysin.
Löysin itseni yhtiömme vessasta -
hyperventiloimassa luullen saavani sydänkohtauksen.
Ajattelin, että voi taivas.
En uskonut selviäväni siitä.
Ennen kuin äitini kuoli, hän kirjoitti kirjeen.
Hän kirjoitti meille kaikille.
Minun kirjeessäni hän sanoi: "Anteeksi, että lokeroin sinut.
Että sain sinut tuntemaan, että sinun on oltava jotain,
mitä et koskaan ole."
Luettuani sen hajosin täysin. Se teki minusta niin kireän -
ja ahdistuneen pitkäksi aikaa,
että minun odotettiin olevan tietynlainen.
"Sinun ei odoteta olevan niin räiskähtelevä kuin olet."
"Olet värillinen ihminen. Miksi puhut noin?
Sinun pitäisi puhua näin."
Äitini kuoli elokuussa.
Silloin kaikki nousi pintaan.
Minulla oli tunne,
että minun täytyy selvittää tämä.
Silloin ajattelin, että tarvitsen terapiaa.
Jos tiedät, että jotkin asiat ahdistavat, eivätkä ne katoa,
on tärkeää muistaa perusasiat.
Ensinnäkin hengitä.
Yritä saada tarpeeksi unta.
Kannustan ihmisiä nukkumaan paljon.
Sitten on liikunta.
On hyvä ulkoilla mahdollisimman paljon.
Liikunta ja aurinko. Joogaaminen ja meditaatio.
Meditaatio on auttanut minua.
Rentoutuneen olotilan luominen -
keskeyttää ahdistuneisuuden kokemuksen.
Ei voi olla rento ja ahdistunut yhtä aikaa.
On olemassa lääkkeitä, jotka eivät aiheuta riippuvuutta.
Selektiiviset serotoniinin takaisinotonestäjät -
eivät paranna ahdistusta hetkessä,
mutta ne laskevat yleistä ahdistuneisuutta,
jotta ihmiset eivät saisi paniikkikohtauksia.
Olen psykiatri New York Cityssä,
ja kirjoitan reseptejä masennuslääkkeille ja ahdistuneisuuteen.
Puhun potilaille myös kannabispohjaisista lääkkeistä,
koska ne voivat auttaa ahdistukseen.
Se ei aiheuta estottomuutta. Ei tee tokkuraiseksi.
Järki juoksee kuten ennenkin,
mutta stressinsietokyky on hieman parempi.
Tiedämme paljon näiden häiriöiden hoidosta,
ja onnistuneimmat hoidot ovat yleensä kognitiivisia käyttäytymisterapioita.
Tekniikat keskittyvät järjestelmällisiin ajatuskuvioihin,
käytökseen ja valintoihimme.
Ne luovat myös uuden tavan -
käsitellä ahdistustamme.
Se lisäkerros, se pieni ääni,
joka kasvaa terapiassa, joka sanoo: Ei hätää.
Tunnet tunteesi juuri nyt. Sinulla on siihen oikeus.
Tunteet eivät ole faktoja. Ajatukset eivät ole faktoja.
Täytyy vain jatkaa elämää tänään.
Sitten tulee huominen. Ennen pitkää huomisia on niin monta,
että et tunne enää näin. Ja se auttaa jatkamaan.
Koska lopulta, kun kokee vaikeita aikoja, on vain jatkettava eteenpäin.
Pandemian aikana on käynyt selväksi,
että sosiaaliset suhteet ovat voimakkaimpia keinoja -
estää ahdistus.
Yksinäisyys on yksi suurimmista haitoista mielenterveydelle ja hyvinvoinnille.
Koin tänä vuonna avioeron.
Avioliittoni päättäneet paljastukset -
ja elämän alusta aloittaminen -
ajoivat minut taas ahdistuksen kierteeseen.
En kertonut äidilleni.
En ollut kertonut ystävilleni avioliittoni tapahtumista.
Yritin keskittyä meditaatioon ja päiväkirjaan -
ja terapiaan.
Yritin tehdä kaikkeni selvitäkseni siitä,
vaikka minun tarvitsi vain nojata naisiin elämässäni,
jotka rakastivat ja auttoivat minua.
On yritettävä löytää aitoja yhteyksiä toisten kanssa.
Unohda muu, mitä sanoin. Se on parasta, mitä voimme tehdä.
Totuus on, että normaaleja reaktioita epänormaaleihin ympäristöihin,
ei tarvitsisi sanoa sairaudeksi.
Tavallaan -
sen sijaan, että korjaisimme maailmamme ongelmat,
käytämme psykotrooppisia lääkkeitä,
jotta ihmiset hyväksyisivät sen rikkinäisen maailman, joka on tarjolla.
Suuri irtisanoutuminen.
Sitä kutsutaan trendiksi, jossa työntekijät lopettavat tai vaihtavat uraa.
Amerikkalaiset jäävät eläkkeelle suurissa määrissä.
Työviikon lyhentäminen neljään päivään kasvattaa suosiotaan ympäri maailman.
Pandemia on selvästi muuttanut sitä,
miten amerikkalaiset haluavat tehdä töitä ja mitä he ovat valmiita tekemään.
Rakennamme mielenterveysliikettä Amerikassa.
Rakennamme yhteiskunnan, jossa kenenkään ei tarvitse eristäytyä -
tai kärsiä häpeää ongelmistaan.
Haluamme rakentaa maailman, jossa kaikki apua tarvitsevat saavat sitä.
Emme halua vain reagoida mielenterveysongelmiin.
Haluamme tukea henkistä hyvinvointia.
Uuden sukupolven urheilijat,
kuten Simone Biles ja Naomi Osaka, puhuvat mielenterveydestä.
Käymme läpi omia juttujamme, ja se on vaikeaa.
Et edes tajua, kuinka monta ihmistä autat,
vaikka olet hyvin vaikeassa tilanteessa.
Mielenterveys liittyy kaikkeen,
mitä elämme ja koemme -
ja mitä ymmärrämme elämässämme.
Olipa tilanteemme suotuisa tai ei.
Mielenterveys on kaikki.
Jestas sentään. Rauhassa, pumppu. Hän sanoo:
"Kiitos, että tarjoat turvallisen tilan kaltaisilleni."
Hän on herttainen.
Se alkoi Instagramissa julkaisulla: "Ilmaista terapiaa mustille miehille."
Ajattelin, että olisi vaikeaa saada heitä terapiaan,
koska niin media uskottelee,
mutta niin ei ollut. Aloitimme hiukan nurinkurisesti,
koska kun julkaisimme hankkeen,
kahden ensimmäisen päivän aikana 50 miestä otti yhteyttä:
"Haluan sitä ilmaista terapiaa."
Emme miettineet tätä loppuun asti.
He saavat kahdeksan ilmaista istuntoa.
Juuri nyt 75 prosenttia heistä jatkaa terapiaa,
kun se ei ole enää ilmaista.
Annamme heille vettä juotavaksi,
ja sen siemauksen pitäisi opettaa heille,
että he eivät tienneet, kuinka janoisia he olivat.
Vaikka viemme veden pois,
olemme saaneet heidät miettimään.
Olen puhunut potilailleni jo pitkään flow'sta.
Siitä, että voit kadottaa itsesi tekemiseen.
Se voi olla mitä vain. Mutta mitä se sitten onkaan,
olet kadottanut itsesi siihen täysin,
ja huomaat, että se on jotain itseäsi suurempaa.
Kävimme 12 vuotta sitten hevostilalla,
jossa pelastettiin hevosia.
Heillä on jopa 60 pelastushevosta,
joista suurin osa on ollut huonossa jamassa.
Kuulimme, että he etsivät vapaaehtoisia.
Ajattelin, että keskellä pandemiaa,
kun kuntosalit ja ravintolat ovat kiinni,
emmekä voi tehdä mitään,
tämä vapaaehtoistyö voisi olla hyvä ajatus.
Vapaaehtoiset siivoavat aitauksia,
hoitavat hevosia ja vievät niitä kävelylle.
Mahdollisuus olla ulkona, tehdä fyysistä työtä hyvän asian eteen,
saada taas yhteys eläimiin.
Kaikki siinä kutsui minua -
lähtemään ulos talosta, ulos kuorestani,
tekemään kovaa työtä ja saamaan raitista ilmaa.
On ihmeellistä, kun pääsee huonon päivän jälkeen halaamaan hevosta.
Tarvitsen enemmän ärsykkeitä itseni ulkopuolelta,
joten ryhdyin tekemään kukka-asetelmia.
Siinä prosessissa on jotain hyvin rauhoittavaa,
kun saa lajitella kukkia,
katsoa niitä ja niiden värejä. Se on käsinkosketeltavaa.
Olen tajunnut, että tarvitsen käsillä tekemistä -
selvitäkseni ja rauhoittaakseni itseäni.
Ahdistukseni juontuu tunteeseen,
että en saavuta mitään -
tai että teen vääriä asioita.
Minulle tuovat rauhaa asiat, joita teen itseäni varten.
Kukaan ei katso tai arvostele.
Odotukset.
Niillä on paljon painoarvoa.
Kun niistä päästää irti hiljalleen,
se vapauttaa.
Tuo ei näytä hyvältä. Yrityksen kautta mennään.
Ahdistus on kokonaisvaltaista.
Se kertoo, että mieli ja keho ovat yhtä.
Se on ymmärrys, jonka saamme ahdistuksesta.
Kehomme ja mielemme palvelevat toisiaan, ja ne ovat vastavuoroisia.
Ongelma Xanaxin ottamisessa aina, kun ahdistaa,
on että se ei auta sietämään ahdistusta.
Jos ahdistuksen tukahduttaa,
menettää tilaisuuden oppia selviytymään siitä itse.
Se on bentsodiatsepiinien hinta.
Sanoisin, että otan niitä tarvittaessa.
Varmaan pari kertaa kuussa.
Tässä vaiheessa on kyse siitä, että tiedän, että niitä on.
Jos ruokavalio, liikunta, vapaaehtoistyö ja resurssini pettävät,
tai elämä tuo eteen mahdottoman ahdistuksen tason,
minulla on toinen työkalu.
Minun kohdallani Xanax ei ratkaissut viipyvää ahdistusta,
joka on aina olemassa.
Klonatsepaami toi erilaisen tunteen.
Se on pehmeämpi tapa lievittää ahdistusta -
kuin Xanax, joka vaikuttaa nopeasti.
Siksi sitä ei käytetä bilelääkkeenä.
Käytän yhä Lexaproa, joka on SSRI-lääke.
Annokseni on kohtuullinen.
Olen vähentänyt bentsojen käyttöä. Yritän olla ottamatta niitä.
Jos ahdistusta ei kohtaa suoraan -
vaan Xanaxin kautta, sitä ei kohtaa oikeasti.
Ainoa tie ulos käy läpi. Ihan totta.
Ahdistuksesta selviää -
kokemalla ja ymmärtämällä sen,
ja tekemällä rauhan sen kanssa.
Toisaalta -
on hyvin nöyryyttävää käskeä jotakuta -
ottamaan itseään niskasta kiinni, jos se ei onnistu.
Et sanoisi diabetesta sairastaville: "Laita haimasi toimimaan."
Xanax on tietenkin yksi niistä lääkkeistä,
jotka saavat ihmiset ihmettelemään.
Osa minusta inhoaa sitä,
että tarvitsen apua jostain muusta kuin itsestäni.
Itsepäinen puoleni ei halua käyttää sitä -
pitkiä aikoja.
Olisi ihanaa keksiä, miten elää ilman Xanaxia,
mutta tähän asti…
Se on tehnyt työnsä, ja olen kiitollinen siitä.
Bentsodiatsepiinien salakavaluus on niiden tehossa.
Yhteiskuntamme ei kohtele suopeasti ahdistuneita tai masentuneita,
mutta se on meissä jokaisessa.
Kun ihmiset kokeilevat bentsodiatsepiineja ensi kertaa,
se saa sen katoamaan.
Sitten he ajattelevat:
"Minun ei tarvitse tuntea niin koko aikaa,
ja nyt haluan lisää bentsodiatsepiinejä." Bentsodiatsepiinit rapauttavat -
resilienssiä, jota tarvitsemme -
käsitelläksemme ahdistusta ja vaikeita tilanteita -
ja ihmisyyden tuskallisia puolia.
Resilienssi on avain kaikkeen.
Ei pelkästään ahdistukseen vaan mielenterveyteen.
Maailmassa selviämiseen.
Olemassaolon todellisuuden sietämiseen.
Puhuttiin sitten koronasta tai omasta kuolevaisuudestamme -
tai siitä, että minulla on ahdistuneisuushäiriö.
Hyväksyntä on tärkeää. Ja mitä lähemmäs sitä voi tulla,
sitä lähempänä on mielenterveys ja tyytyväisyys.
Kun mietin jälkikäteen, en tiedä oliko ahdistukseni -
sen kummempaa kuin keskivertoihmisen.
Pelkkä siirtyminen lukiosta collegeen -
sai minut tuntemaan itseni eksyneeksi.
Menin ensimmäisenä opiskelijaterveyteen.
Muistan elävästi reseptin kädessäni.
Mietin, että nyt olen aikuinen.
Opiskelijaterveydenhuollossa sanottiin, että ota tätä.
Ja niin tein.
Elämä on vaikeaa,
ja jotenkin olemme unohtaneet sen.
Jos emme ole onnellisia, jokin on vialla. Se pitää muuttaa tai ottaa pilleri.
Tehtävämme ei ole poistaa kaikkea potilaiden kärsimystä,
vaan tehdä kärsimyksestä siedettävää,
jotta elämä koetaan elämisen arvoiseksi.
Vieroituksessa on ilmiö, jota kutsutaan ikkunaksi.
Silloin oireet sulavat pois.
Olin leikkikentällä poikani kanssa,
kun aivan yhtäkkiä soiminen korvissa hiljeni.
Paine päässäni katosi.
Ja koin aivan uskomattoman rauhan.
En ollut koskaan kokenut sellaista aikuiselämäni aikana.
Ja olen käyttänyt bentsodiatsepiinejä koko aikuiselämäni.
Joten jos elämä bentsojen jälkeen on tuollaista,
en malta odottaa.
Menoksi.
Kyllä! Hyvä!
Hyvää työtä.
Tuo oli mahtavaa.
Olen tehnyt kovasti töitä muuttaakseni elämääni,
jotta en kokisi ahdistusta yhtä voimakkaasti.
Maailmassa pärjäämisen oppiminen on matka.
Se ei ole sitä, että otetaan pilleri ja kaikki on hyvin.
Sen oppii ajan kanssa,
ja se sotkuinen työ auttaa minua tulemaan paikalle nättinä,
kuin minulla olisi kaikki hanskassa.
Joskus otan takapakkia -
ja joudun työskentelemään kovemmin, mutta ei se haittaa.
Tekstitys: Eveliina Niemi