Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Vím, co si asi říkáte. Jak jsem sbalil takovou kočku?
- Diví se tomu každý. - Jsme kámoši od dětství.
Líbila se mi odjakživa.
Společnost ale považuje za nepřípustný, aby vysoká holka chodila s menším klukem.
Ani mi nemluv. Pořád mě pro moji výšku šikanovali.
- Jaký je tam nahoře počasí? - Hlavně Kimmy.
Hezký tepláky, Bigfoote.
Bylo to prokletí.
Pak se ale objevil Stig, výměnný student ze Švédska.
- Bydlel u nás. - Byl ještě vyšší než já.
Chvíli spolu chodili, ale on to na ni jen hrál.
To teda jo. Ponížil mě před celou třídou.
Prý je do mě tajně zamilovaná.
Cože?
Tak jsem se jí zastal.
Je víc cool než vy všichni dohromady.
Dostal jsem pěstí. Nestálo to za řeč.
- Stálo. - To rozhodně.
Jo. No…
To on mi svým úžasným dárkem
dodal sebevědomí.
Začala jsem být na svoji výšku hrdá. Školní ples pro mě byl velký krok vpřed.
Ahoj, já jsem Jodi.
Možná mě znáte jako Amazonku nebo Zelenou obryni.
Moje výška ze mě dělá toho, kým jsem.
A já se mám ráda.
Přišla mě podpořit nejlepší kámoška Fareeda a ségra Harper.
A v tu chvíli si uvědomila, že…
Že to on pro mě je ten pravý.
Ještě aby ne, když jsem celý život
nosil bednu od mlíka a čekal, až mi dá pusu.
Což se konečně stalo před třemi měsíci.
A od tý doby je nám skvěle.
Co byste řekla na…
Moje záda!
Bedna odešla do věčných lovišť.
Proto mu k našemu tříměsíčnímu výročí kupuju batoh.
Fakt ti nevadí se ke mně ohýbat?
To víš, že nevadí.
- Pardon, úplně jsme se zakecali. - Na co že jste se ptal?
Co si budete přát?
- Ten batoh. - Jo, tenhle.
Líbí se ti, že jo?
- Jo. - Dobře.
- Čau. - Nesu ti smoothie.
- Díky. - Nemáš za co.
- Jodi! Jak je? - Mikey! Nazdar!
- Zdar… - Pomůžu ti.
- Tady to máš. - Díky.
Suzie.
Odkud máš ten topík?
Od Fareedy. Ještě o ní uslyšíš.
- Neptala se mě? - Sekne ti to.
Nezajdeme někdy na kafe?
Hej. Já jsem její kluk.
Aha, zrovna jsem se přistěhoval.
Tak běž zase o dům dál.
Nikdy jsem žádný proslov neměla.
Prostě do toho dej všechno. I když to pokazíš, nic se neděje.
Jodi! Už to vyvěsili!
KONKURZ NA JARNÍ MUZIKÁL BYE BYE BIRDIE
Tohle je velká chvíle.
Ale no tak.
Vím, že jsi chtěla, abychom to moc neřešili, ale…
- Neposlechli jsme tě! - Je to jenom konkurz.
Na který chceš jít už od základky.
Musíme to pořádně oslavit.
Čau!
Zato nad tímhle jásat nebudeme.
- Ahoj. - Pane jo. Co slavíme?
Spolu neslavíme nic, protože už nejsme kámoši.
Odpal, Ikeo.
Slavíme, že jsem se zapsala na ten konkurz.
Bye Bye Birdie? Ty jo!
To je po Frajerech a sazích můj nejoblíbenější muzikál.
- Chceš znát můj třetí nejoblíbenější? - A víš, že ani ne?
Jasně.
Tak jo.
Zatím se mějte.
Pěst na to?
Podáme si ruce?
Uvidíme se doma.
Nemůžu uvěřit, že pořád chce kámošit,
když tě předtím tak trápil.
A já nemůžu uvěřit, že jsi mu to odpustila.
Už několikrát se nám omluvil. Nemůžete mu prostě dát pokoj?
- Ne. - Ne, je to zmetek.
- Na Jodi. - Na Jodi.
Na mě.
Jablečný mošt. Klasika.
Zdar.
Ahoj.
Já jsem Tommy.
Já vím.
Loni jsem tě viděla v Laku na vlasy.
Byl jsi úžasný.
- Díky. - Moc se vám to povedlo.
Já jsem mimochodem Jodi.
Já vím.
Taky jsem tvůj fanda.
Fanda?
Jo.
„Klidně si mě urážejte.
Dělejte si ze mě srandu a ptejte se,
jaký je tu nahoře počasí. Protože počasí tady nahoře je fakt super.“
- Aha. - Tvůj proslov ze školního plesu.
Ty si ho pamatuješ?
Jasně. Každičký slovo.
Jak to?
Řekněme, že jsi vážně nezapomenutelná.
- Dávej bacha, kámo. - Promiň.
Ježiši.
Jsi v pohodě?
Jo, jenom trošku nervózní.
Slyšela jsem tě zpívat. Nemáš proč být nervózní.
Budeš skvělý.
Díky.
Co tu děláš?
Přišla jsem na konkurz. Jako ty.
Madeline mě do hlavní role obsadila už několikrát,
takže je to spíš taková formalita než konkurz.
Jodi Kreymanová.
Jste na řadě.
- Vytřeš jim zrak. - Díky.
Uvolni se…
Stejně nemáš šanci.
Chyběla jsem ti?
Kimmy.
Jeden kluk.
Tak by
to mělo
být.
Vy jste tedy na scéně nikdy nevystupovala?
Přesně tak.
A co váš proslov na školním plese?
Tomu bych vystoupení neříkala.
Stála jste na pódiu před obrovským davem
a přednesla jste improvizovaný monolog. To není vystoupení?
Tak asi je.
Co byste řekla lidem, kteří výšku nepovažují za skutečný problém?
Prosím?
Onemocnět smrtelnou nemocí, nemít střechu nad hlavou,
nevědět, kdy dostanete najíst…
To jsou skutečné problémy.
Vám se ale podle všeho celkem daří.
Tak na co si stěžujete?
Netvrdím, že být vysoká je horší než to všechno.
Někdy ten pocit mám, ale vím, že to tak není.
Stejně to ale…
nijak nesnižuje všechny ty špatný věci, co se mi v životě staly.
Vždycky jsem chtěla vystupovat,
ale až doteď jsem si myslela, že na to nemám.
Dobře.
Díky, že jste přišla.
Počkej, Harper.
Oni ti nabídli práci?
Skutečnou práci?
S výplatou?
Jo. S pojištěním, parkovacím místem
a platem 401 000 dolarů.
Ne, to bude spíš 401 tisíc na důchod.
- V tom se neshodneme. - Ale…
Co je to za práci?
Přivítejte spolumoderátorku
nejnovější zábavní show ze zákulisí
na TV Přehlídka.
To existuje? Na jakém kanále?
To snad nemyslíš vážně!
Gratuluju.
Díky. Bude se to točit v LA.
V Louisianě?
- Stěhuješ se do Kalifornie? - Los Angeles?
Promiň, chtěla jsem si to rychle odbýt.
Každé její slovo je jako rána pěstí do obličeje.
Pořídíme si jiný dítě.
- Jsem děsně plodná. - Fuj!
Je to moje šance dokázat sama sobě
i všem ostatním, že světu můžu nabídnout něco víc než jen…
Jo.
Že jsem něco víc než jen lesklý vlasy a dokonalá pleť.
Že mě musí brát vážně.
Přesně tak.
A přesně proto…
Dostala jsem hlavní roli!
Cože?
Promiň, nechtěla jsem tě přerušovat.
V pohodě, domluvila jsem. Jakou roli?
V jarním muzikálu.
Zrovna mi psala režisérka. Budu hrát Kim v Bye Bye Birdie.
- Cože? - Cože?
Moje holky, jen se na ně podívejte! Obě míří ke hvězdám.
Musím napsat Dunkovi.
Pravda.
Ty si píšeš s mým klukem?
Sedmkrát nebo osmkrát denně. Nanejvýš.
- To je divný. - Jo.
Premiéru pořádně oslavíme.
Jen to ne, prosím.
To si piš, že bude oslava.
Oslava!
Ty jo.
Co nafukovací zvířata?
- Ne. - Třeba ptáky.
- Říkal jste 12? - Děkuju.
A…
Díky.
A víte co, zaplatím i za tyhle hrdličky.
Včetně polevy a posypky.
- To je milý. - V pohodě.
Dneska večer totiž slavíme.
Takže si dáváš dva kopečky?
Však mě znáš. Čím vyšší, tím lepší.
Když je řeč o výšce… Ty musíš mít tak 190 cenťáků, ne?
- To bylo hnusný. - To nic.
Ne, bylo. Promiňte.
- S polevou se rozlučte. - V pohodě. Děkuju.
Snad vám ta poleva bude chutnat.
Neřeš to.
- Fakt? - Jo.
Ještě před třemi měsíci by se tě to dotklo.
To nejspíš jo.
A před třemi měsíci
bys před davem lidí ani nepípla.
Teď budeš vystupovat před celou školou.
Jo.
V hlavní roli.
Ten večer ti změní celý život.
Jo. To teda.
Díky, že jsi ve mě věřil, když jsem to sama nedokázala.
Všem jim vytřeš zrak.
Díky.
Na zdraví.
Vůbec si tu roli nezasloužíš.
Měla jsi jen kliku.
Konečně se ti splnil sen.
Fakt si myslíš, že to dáš?
Takže když sis včera čistila zuby, začal se ti v hlavě ozývat hlas
a teď nechce zmlknout?
- Jo. - Už jsi ho někdy slyšela?
Hlas jsem slýchala pořád, ale nikdy nezněl takhle.
Tentokrát byl mnohem…
Hlasitější? Krutější?
Snaží se tě přesvědčit, že za nic nestojíš?
Přesně!
Co se děje?
Bála jsem se, že to přijde.
Modlila jsem se, aby se to nestalo, ale asi to nestačilo.
O čem to mluvíš?
O tom hlasu!
O tom hlasu v tvojí hlavě,
co ti říká, že jsi k ničemu
a že všechno, co jsi v životě dokázala,
jsi nedokázala proto, že jsi chytrá, ale proto, že jsi měla štěstí.
Proč se mi to ale děje teď?
Protože jsi vystoupila z komfortní zóny
a riskuješ selhání a ponížení.
A čím víc se od ní vzdálíš, tím bude ten hlas silnější.
A jak ho umlčím?
Nijak.
Musíš se s ním naučit žít.
Jako s Maroon 5.
- Alergie. - Takže ty ho slyšíš taky?
Ne. Vůbec ne.
Zúčastnila jsem se ale 37 soutěží krásy.
A vždycky jsem viděla někoho, koho ten vnitřní hlas rozhodil tak,
že nedokázal ani vyjít na pódium.
Takže by se to mohlo stát i mně?
Jenom říkám, že nejhoršího tyrana si sama nosíš v hlavě.
Musíš ho nějak ovládnout, protože jinak se to může zhoršit
a začne tě to ovládat.
Jasně.
Vy jste tu roli dala Jodi a ze mě udělala náhradnici?
Odvaha zariskovat je podstatou divadla. Vybrala jsem Jodi,
protože je přirozená a autentická. Je pro tu roli ideální.
Takže mám na zkouškách jenom sedět a koukat?
Neexistují žádné malé role, Kimmy. Jenom malí herci.
Ještě že to říkáte.
Jodi totiž rozhodně malá herečka není!
Je mi to líto.
Tím to nekončí. Teprve nabírám dech.
Skoro se bojím zeptat.
Stačí, když Jodi na první zkoušce
ponížíme tak, že to sama vzdá.
Můžeš jí třeba do těch smoothie, co jí nosí Dunkleman,
šoupnout prášky na spaní.
Nebo znáš ten film Carrie?
Můžeme na ni shodit kýbl prasečích vnitřností.
Bye Bye Jodi.
Kde bych ty vnitřnosti vzal?
To si vygoogli. Co je?
Začínám se po vší tý špinavý práci cítit…
špinavě.
Co to do tebe vjelo?
Co jsme přišli o Liz,
pořád myslím na to, jak je život vrtkavý.
Liz neumřela. Odstěhovala se s mámou do Seattlu!
To jo, ale přece jen jsi ze dne na den přišla o nejlepší kámošku.
Nevím, co na to říct. Já už se nezměním.
A jestli se na tebe nemůžu spolehnout,
možná bychom už neměli být kámoši.
Možná.
Počkej. Cože?
Možná bych měl zjistit, kdo jsem já sám.
Doteď jsem byl vždycky jen tvůj poskok.
Měj se. Zkus na mě vzpomínat v dobrým.
Na tebe teda fakt vzpomínat nebudu!
- Co tahle barva? - Nádherná. Musím si to vyfotit.
- Nevím, jestli se mi líbí. - Podle mě ti moc sluší.
Hej, Fareedo.
- Hodí se to ke mně? - To nevím, Stigu.
Vůbec tě neznám.
Promiň, ale nemůžu uvěřit, že jsi pozvala i Stiga.
Nedostal žádnou roli.
Dost se ho to dotklo a nikoho tady nezná.
To zní jako jeho problém, ne můj.
Když mu já můžu dát druhou šanci, zkus to s ním aspoň jednou.
Upřímně, nikdy jsi to neudělal.
- Hned, jak dovolám. - To je super triko.
Děkuju.
Odkud ho máš?
Vlastně ho navrhla tamhle moje nejlepší kámoška Fareeda.
- Zdravím. - Jo, je fakt úžasná.
Tři F má v malíku.
Ty znáš tři F?
Forma, fit, funkčnost. No tak.
Místo chození ven koukám na Queer tým.
Donesla bys mi jich pár?
To jako na prodej?
- Jasně. - Mám jich doma hromadu.
- Celou horu. - I mnohem lepších.
Úplně nejlepších.
Tak ty mi dones taky.
Donesu.
To bylo úžasný. Jsem na tebe tak pyšná.
Já jsem pyšná na nás. Jsme neuvěřitelný borky.
- Je to super. - Je to jako sen.
- Bum. - Plácneme si!
Plácneme si níž? Ještě níž?
Jenom proto, že jsi mě tak chválil.
Přinesl jsem ti na tvůj první den pár věcí.
Tady máš tři láhve vody.
- Ty můžeš dát kamkoliv. - Díky.
Čaj na zklidnění krku a konvici,
protože jinak bys pila jenom vodu.
Pastilky proti kašli. Tumáš.
To ještě není všechno.
Sváča, protože svačíš ráda.
A v neposlední řadě foukací ladička. Na zpěv.
Taky jsem si jednu koupil. Jsou boží. Že jo?
Nádhera.
Děkuju. Tohle je úžasný.
Jenom chci, aby sis první zkoušku užila. A já…
tu na tebe počkám.
Musíš mít něco lepšího na práci než tu na mě čekat.
Jo, to mám.
Musím nakrmit rybičky.
Vždyť žádný nemáš.
Musím si je koupit a pak je nakrmit.
- Dobře. - Jo.
Jdu na to.
Zlom vaz.
Díky.
- Ahoj. - Čau.
- Tak jo. - Absolutně na to nemáš.
A všichni to vědí.
Tu roli měla dostat Kimmy.
- Kimmy. - A ty to víš.
Sakra, pardon.
Znovu se setkáváme, Kim.
No, já jsem Jodi.
Ale hraješ Kim. A já Conrada.
- No jo vlastně. - Pomůžu ti s tím.
- Děkuju. - Pane jo.
- Mám toho hodně. - To teda.
Tak.
- Koukala jsi na harmonogram? - Ještě ne.
Je to šílený. Příští měsíc se od sebe prakticky nehneme.
Takže ti určitě začnu pěkně lézt na nervy.
Ne, na nervy polezu já tobě.
O tom pochybuju.
Ne fakt, jednoho dne se na mě jenom podíváš a…
Jsem strašně nervózní. Nevím, jestli to jde poznat.
- To nevadí. - Dobře.
Já jen, že vysoký lidi se neumí moc hýbat.
Ty to zvládneš.
Zatím.
Panebože.
Jodi, máš první repliku.
To jsem přehlídla. Pardon.
Jo, společně se zbytkem svých replik.
Zkusíme to znovu. Teď.
Pardon!
Všechno zvoráš!
Jen klid. Hele.
Promiň.
První týden zkoušení je nejtěžší.
Hlavně, když se mě snažíš vystresovat.
- Klidně s tím sekni. - Proč bych to dělala?
Protože až nadejde chvíle,
kdy budeš stát na scéně před narvaným hledištěm,
oslepí tě reflektory a začneš se potit jak blázen,
sama víš, že se sesypeš.
Nesesype. Bude úžasná.
Říkej si, co chceš. Hodíte se k sobě.
Hele, nevím, proč ses mě zastal, ale… děkuju.
Rádo se stalo.
Takže…
Myslíš někdy na tu naši pusu?
Ne.
Jasně. Já taky.
Každý den.
Já už…
To ne!
Chřest! Ale no tak! A jéje.
Prosím.
To ne!
No tak. No tak!
Tys toho krocana nadívanýho kachnou nadívanou kuřetem spálil?
- Je to trojí pečeně. Podělal jsem to. - Měl jsi upíct jen kuře.
- Letěl jsi moc blízko slunci. - Chtěl jsem zariskovat.
- Co se to tu pálí? - Večeře pro Jodi. A ta dorazí za hodinu.
- Co slavíte? - Naše tříměsíční výročí.
To je ve tvým věku výkon. A zrovna taková drůbeží pohroma.
- To se mi snažíš pomoct? - Promiň.
Spolehněte se, pane Dunkersi.
Skočte na to. Ať pak ale nemám průser u mámy.
Co to děláš?
Na vaření nemáme ani hodinu. To není moc.
Pomoz mi. Nakrájej tyhle cibule.
Cibule? Plánuješ nějakou sabotáž?
Musí se stihnout zkaramelizovat. Tak makám, makám.
Celou dobu tě ignoruju a ty mi chceš pomoct?
Chceš ji ohromit, nebo se chceš jen vybavovat?
Už jdu na to, šéfe.
Jako první chod Dunkers připravil bruschettu
s opečeným rajčetem a karamelizovanou cibulkou.
Smím-li být tak smělý, ten ledový čaj se k nim skvěle hodí.
Nechte si chutnat.
Jdu omrknout těstoviny.
- Ciao. - Co to bylo?
Chtěl dělat číšníka, tak jsem mu nebránil.
Nezapomeň mu dát dýško.
- Nemáš platit ty? - To se uvidí.
- Co to děláš, tati? - Vedeš si skvěle.
Bež pryč.
Hodnej. Díky, tati.
Nevím, co ho to napadlo.
- Rád bych pronesl přípitek. - Dobře.
Chtěl bych ti jenom říct, že jsem moc šťastný,
protože tu dneska jsme spolu.
Sledovat tě, jak se stavíš strachu
a jdeš si za svým snem
o vystupování na scéně,
je pro mě strašně inspirativní.
Za snem, který se samozřejmě nikdy nevyplní.
Až to pokazíš, řekne ti: „Bye Bye Jodi“.
Dnešek si užij,
protože čtyřměsíční výročí už nebude.
Jodi?
No?
Jsi v pořádku? Vypadalo to, že mě nevnímáš.
- Promiň. - V pohodě.
Myslím teď na milion věcí.
Jsem v hrozným stresu, ale na tohle jsem se těšila.
Jasně, v pohodě. To chápu.
Poslyš, jestli bys teď radši nacvičovala nebo se učila repliky…
Nevím, jak se to učíš, ale…
- Ne, to ne. - Jen si řekni.
Uprostřed naší výroční večeře neodejdu, jasný?
Pokud bys měla pocit, že to potřebuješ, pochopím to.
Vůbec si tě nezasloužím.
Jsi úžasný.
- Děkuju. - Nemáš zač.
- Tak jo. - Dobře.
Co?
Cože? Počkej…
Ty fakt odcházíš?
Právě jsi řekl, že ti to nevadí.
Jo. Jasně.
- Takže ti to vadí? - Trošku.
Tak jsi to neměl říkat.
Nečekal jsem, že to uděláš.
Těstoviny primavera!
Dobře. Zůstanu.
- Kvůli mně nemusíš. - Co tím myslíš?
Parmazán. Ne?
Tak ne.
Dobře.
Jsi teďka ve škole za hvězdu, Jodi.
Kdykoliv jdeme po chodbě, je to samý: „Jodi!“ „Mikey!“
„Nezajdeme někdy na kafe?“ Prostě…
Proč by měla hvězda jarního muzikálu stát o starýho prcka Dunkse?
- Jsem ti snad na obtíž? - Ne.
Jenom jsem nevěděla, jak se cítíš.
Víš, kolik svíček jsem zapálil? Záleželo mi na tom.
Nějak mě přešla chuť, takže…
asi půjdu.
Ale no tak.
- Chceš to zabalit s sebou? - Ne. Díky, Stigu.
Ještě jednu s bleskem. Můj malej krasavec!
Měla by ses vrátit a probrat to s ním.
To on mi řekl, že klidně můžu odejít.
Ne, jenom se snažil být milý.
To vy mi vždycky říkáte, že si nemám nechat nic líbit.
Proč mám první krok udělat já?
Není to žádná hanba.
- To víte, že je. - Jo.
Vy nás posloucháte?
Když za ním půjdeš,
bude mít ve vašem vztahu navrch.
Já vím, vy děcka si myslíte, že láska stojí na komunikaci a kompromisech.
- No, nestojí. - Ne.
Ve vztahu je hlavní moc.
- Někdo ji má a někdo ne. - Jo.
Podle mě bys ho měla nechat vydusit a soustředit se na představení.
Což mi připomíná, že na premiéru potřebujeme 27 lístků.
- Ne, 28. Pan doktor Seeger. - No jo.
Můj dětský doktor?
No tak si píšu s Dunklemanem a pozval jsem tvého doktora.
Nech mě žít.
Seeger mě nejspíš viděl na Toku.
Na Tikacím Toku.
Trsla jsem si, abych ti udělala reklamu.
- Ty jsi na TikToku? - Ty mě nesleduješ?
Jodi! Soustřeď se!
Tak co teda?
STŘEDNÍ ŠKOLA RUBY BRIDGESOVÉ
Neboj, prodají se.
- Já se nebojím. - Zatím je to jenom týden.
Přesně proto se nebojím.
- A ani ty bys neměla. - Nemůžu si pomoct.
Jo, všimla jsem si.
Krásná jako vždy, Kim.
Ty jsi ale lichotník, Conrade.
Kdo to byl?
Hrajeme spolu.
Conrad?
Ne. Tommy. Conrad je jméno jeho postavy.
Tommy si myslí, že jsi krásná.
Ne. To jeho postava říkala Kim, mojí postavě.
A tady Fareeda říká Jodi, že si Tommy myslí, že jsi krásná.
Proč nemůžeš první krok udělat ty?
Protože jsem se za ní honil celý život.
Když vydržím, vyhraju.
V takový situaci nevítězí nikdo.
- Tady v Americe vždycky někdo vyhraje. - A někdo prohraje.
Tady tě máme!
Vím, že se to mezi náma trochu vyostřilo a oba jsme to trochu přehnali.
Podle mě bychom na to měli zapomenout.
Na usmířenou slibuju, že Jodi nebudu říkat Zelená obryně.
Víš, proč pomáhám s produkcí?
Protože jsem viděl, jak tě naštvalo, když ti nedali tu roli.
A věděl jsem, že mít na zkouškách kámoše ti pomůže.
Kdy jsi pro někoho něco udělala ty?
To chceš konkrétní data?
Jestli máme být kámoši, musím vědět, že ses změnila. Což ty očividně nechceš.
Věřím ale, že máš dobrý srdce,
a doufám, že si to ještě rozmyslíš.
Počkej. Ty chceš, abych obědvala sama?
V jistým smyslu…
všichni obědváme sami.
- Tohle bude tak nepříjemný. - Proč?
Já tohle napětí totiž nesnesu.
Můžeš se uklidnit?
- Promiň. Pan Kliďas se hlásí do služby. - Ale no tak.
Tak už si to vyříkejte!
Měl jsem to pod kontrolou.
Já mu nemám co říct.
- Nemáš mi co říct? - Ne.
Co se třeba omluvit? Za to, že ses vybodla na naše výročí.
Řekl jsi, že můžu.
Možná byste na sebe mohli přestat útočit.
Zkuste vyjádřit, co jeden od druhého chcete.
Fareeda uhodila hřebíček na hlavičku. Svěříme se s tím, co vlastně chceme.
Dobře. Já bych chtěl holku, která si dokáže sladit život s prací.
Co po mně chceš?
Aby sis sladila život s prací.
Takže když od vztahu každý očekává něco jinýho,
co s tím mají ti dva dělat?
Většinou se rozejdou.
Stigu.
Nemyslel jsem to tak, že se mají rozejít oni dva. Já jen…
- Já nevím, ona to očividně chce. - Nechceš to spíš ty?
Myslím si, že se chceš rozejít, a nemáš na to, abys to řekla.
- Já že na to nemám? - Přesně tak!
- Já na to mám. - Jo? Tak to řekni!
Ty to řekni, jestli na to máš.
Dobře. Chci se s tebou rozejít!
- Fajn. - Fajn!
Proč jsem to udělal?
Citrusy miluju.
Stigu.
Z tebe by byl fakt příšernej terapeut.
Jo, pěkně jsem to zvoral.
Táta je před školou, chce se mnou mluvit.
Je všechno v pohodě?
- Napíšu, až dorazím. - Super.
Jo, je přímo tady.
- Je všechno v pohodě? Co se děje? - Já nevím.
Překvápko!
Panebože!
- Co tu děláš? - Jsem na návštěvě,
ty ťuldo!
Kdo to je?
- Stigova sestra. - Jeho ségra?
Ty sis půjčil dalšího Švéda?
Napadlo nás, že by tu měl rád někoho z rodiny, když ho už tři měsíce ignoruješ.
- Netušil jsem, že má ségru. - Protože se s ním nebavíš.
Hej, lidi. Tohle je Stella.
Stello, tohle je Fareeda a Jodi.
A tohle je Dunkers.
Dunkers?
Čau. Ahoj.
Jsi ještě roztomilejší než na fotkách.
- Fakt? - Jo.
Fakt?
A konečně taky poznávám holku, která bráchovi zlomila srdce.
Pěkně bulel, když mi tu noc volal.
- Kvůli alergii. - „Nikdy nepoznám lásku.“
Dost mě to vzalo.
Nemůžu se dočkat, až mě tu provedeš!
To můžu klidně teď. Kdo chce s náma?
Já mám tělák.
Já matiku.
- Co ty, Dunkersi? - Já?
To si piš.
Jo!
- Plácneme si! - Jdeme na to.
Ale no tak.
Zapněte si pásy.
No jo pořád. Dej si pohov.
Jak bylo ve škole? S kým sis dneska hrál?
Zdá se, že tu máme novou čáru.
A zrovna odjela s tvým přítelem.
Teda promiň, expřítelem. Dokonalý načasování.
- Jodi? - No?
Jsi v pohodě?
Právě jsme se s Dunkem rozešli.
Ale no tak, Jodi.
A jak se vede Ingvarovi?
- Skvěle. - Fuj.
Pozdravuje tě.
To mluvíte o Ingvarovi Krugerovi?
Ty ho znáš?
Stig říkal, že je to ve vaší zemi ten největší hezoun.
- Chodíte spolu? - Jo, jsme spřízněný duše.
No, měla by sis toho vážit.
Kdykoliv totiž může být po všem.
Rozešel se s Jodi.
To snad ne! Vy dva si jste souzeni.
- Souzeni? - Tak mi to říkal Stig.
Cože? Kdy?
Ten večer, kdy si to u ní podělal.
A říkal, že nejhorší na tom je,
že tím zničil i vaše přátelství.
- Doma žádný kámoše nemá. - To jsi mi nikdy neřekl.
Nikdy ses neptal.
To máš asi pravdu.
Nikdy jsem se nezajímal o tvoje kámoše, tvoji rodinu ani o tebe.
Taky jsem si to u tebe pěkně podělal.
To jo, ty šmejde.
- Jasně že ne, Dunkersi! Jsi super! - Tak jo.
Co si myslíš, že děláš?
Snažím se poprat s city k Jodi, který jsem potlačil.
- Jaký city to jsou? - Láska a pocit ztráty, kámo.
To já ji ztratil, ne ty.
Já trochu taky.
Nikoho nemůžeš ztratit jenom trochu. Buď ho ztratíš, nebo ne.
Kdo by byl řekl, že se zamilujeme do stejný holky?
- Ale ty… - Je to šílený.
Líbali jste se asi šest vteřin při únikový hře. To není láska.
Nechal jsem v tý únikový místnosti kus srdce.
Já ti nechci dělat terapeuta.
Poslyš, když jste se rozešli,
nemohl by ses za mě přimluvit?
- Tady ti něco chybí. - Nech toho!
- Pozdě. - Kuš.
Z toho testu z matiky určitě dostaneš kouli.
Možná se nakonec ani nedostaneš na vysokou.
- Jodi! - Mikey.
Pomalu se to blíží. Už není cesty zpět.
Jseš v tom až po uši.
Znervózňuje tě i obyčejný plakát.
Co budeš dělat na pódiu?
- Už se těšíš na premiéru? - Jo, nemůžu se dočkat.
PÁTEK 29. BŘEZNA, 19:00
Podívej na Kimmy, jak je sebevědomá.
Vždyť i ta postava se jmenuje Kim!
Tak už s tím sekni a nech to na ní.
Jodi. Dýchej.
Cože?
Zadržuješ dech.
- Aha. No jo, nedýchala jsem. - Jo.
Taky tě tak znervózňuje, když pozoruješ svýho náhradníka?
Ani ne.
Jasně. Ty totiž nikdy nejsi nervózní.
A to si myslíš proč?
Jen se na sebe podívej.
Takže tebe podle vzhledu posuzovali celý život
a teď děláš to samý?
Jo… zrovna jsem udělala to samý.
- V pohodě. - Promiň.
Ten tvůj proslov z plesu si pamatuju mimo jiný proto,
že se s ním tak ztotožňuju.
Jak to?
Ukážu ti to.
- Tady se to stalo. - Co se stalo?
To bylo úžasný.
Díky.
Tady jsem dostal svoji přezdívku,
která mi vydržela celý druhý stupeň.
Tommyrožec. Jo.
Ty jsi měl nadváhu?
Nadváha je slabý slovo.
Kolik jsi vážil?
Tolik, že když jsem se šel sklouznout, ostatní děcka křičely:
„Tommyrožec se klouže! Bude zemětřesení!“
- Nápaditý. - Že jo? Taky si myslím.
Tak jsem pak začal cvičit a správně jíst
a nějak jsem to shodil. Uvnitř jsem se ale cítil pořád stejně.
Já mám zase trauma z kin.
Lidi mi na hlavu házeli všechno možný, protože přese mě neviděli.
- Aha. - Pořád se v kině necítím úplně dobře.
Vždycky tam sedím a jenom čekám, kdy mi na hlavě přistane popcorn.
Tak pokud někdy na něco půjdeme,
milerád s tebou budu sedět v zadní řadě.
Budeš se tam cítit hrozně. Aspoň ti koupím popcorn.
S tebou bych se nikdy hrozně necítil.
Je to vtipný.
Netušila jsem, že se kluci kvůli váze trápí stejně jako holky.
Jo, takový zkušenosti se nám zažerou do hlavy
a ovlivňujou, kým jsme a jak myslíme.
Myslíš, že je možný…
náš mozek nějak přeprogramovat?
Abychom neuvažovali tak negativně.
To nevím, ale můžeme to zkusit.
Smím prosit, Kim?
To chceš nacvičovat tady?
Poslyš, Jodi. Tohle místo je pro mě jedna hrůzostrašná vzpomínka.
Třeba mi to pomůžeš napravit.
- Tak. - Možná.
- Jo. - Dobře.
Cože?
Já věděla, že se Conradovi líbíš.
- Tommymu. - To je fuk.
Mám tolik otázek.
Otázka první: Chceš si to zopakovat?
Já nevím.
Otázka druhá: Takže se chceš vrátit k Dunkovi?
Nevím. Možná bych měla být s ním.
- Proč se cítím tak provinile? - Protože jste se zrovna rozešli.
Ale nezapomeň na to, že si můžeš líbat, koho chceš.
Já vím.
A to samý platí pro Dunka.
Já vím. Jen chci věřit tomu, že když to udělá,
bude si mě vážit dost na to, aby mi to řekl on a ne někdo jiný.
- Takže víš, co máš dělat. - Jo, vím.
- Bum. - Hopla.
- Teď to přijde. Pět, šest. - Tohle je naše písnička.
Je mi fuk, kdo jsi,
odkud jsi
ani co jsi provedla,
dokud mě budeš milovat.
Nikdy se nerozejdeme.
Nikdy.
Jsme dokonalý pár.
Co tu děláš?
Hej! Nauč se klepat!
Trčíš tu už hodinu. Bál jsem se o tebe.
Nic mi není.
To teda je.
Zase se díváš na ty videa s Jodi, co?
Je to slyšet i přes dveře.
Mažu je, jasný?
A kolik jsi jich už smazal?
Ani jedno. Zrovna jsem se na to chystal, jenže jsi mě vyrušil.
Tak jo. Rychle pojď sem, Stello!
- Tohle musí vidět. - Netahej ji do toho.
Co se děje?
Zrovna se chystal smazat všechny videa s Jodi.
Jo.
- Vážně? - Jo.
- Odvážný. - Jo.
Ale chytrý. Vymazat všechny vzpomínky na vztah.
Beignetku?
Že se ptáš.
Každý přece ví, že se nesmíš nadechovat.
Vím, že mi nevěříte, ale mrkejte na tohle.
Všech 87 videí označeno a…
smazáno. Proč mi bereš mobil?
Vymažou se teprve tehdy, až klikneš na „Smazat navždy“.
Jo, díky za upozornění.
Chceme přece, aby ty drahocenný vzpomínky,
co pro tebe tolik znamenají, zmizely navždy
a už ses na ně nikdy nemohl podívat.
Jo.
Jako by se nikdy ani nestaly.
Až zmáčknu tenhle čudlík, zmizí v propadlišti dějin. Jedna…
- Měl bych to… - Jedna a půl.
- Dva. - Dva a půl.
- Tři! - Dobře! Vyhráli jste!
Nejsem v pohodě!
Nevím, co si bez ní počnu.
Chci ji zpátky. To chcete slyšet?
My ne, ale znám někoho, kdo to možná slyšet chce.
Tumáš. Dneska měli pěkně zralý manga.
Na usmířenou?
Tradice.
Jestli dodržujeme tradice,
platí ještě, že Fareedě zazpíváme k narozkám „As Long as You Love Me“?
Bude to zlatý hřeb večera.
Super.
Nemůžu tomu uvěřit.
Tvoje trika zlevnili o 20%?
A aby to nebylo dost trapný, ještě jsem tam vzala rodiče.
- Chtěla jsem je ohromit. - Ne.
Místo toho viděli, jak jejich dceři,
která se chce stát návrhářkou,
zlevnili zboží.
Chci se ti omluvit za to, že jsem z tý večeře odešla.
Ne, to já se omlouvám. Přehnal jsem to.
Jo.
Jsme usmíření?
Jo, jsme.
Úplně jsem se na tom konkurzu sesypal.
To bylo jenom jednou.
Stává se mi to pořád.
- Nikdy jsem v žádným muzikálu nehrál. - Cože?
Před Jodi jsem dělal, že jsem hrál v Cats,
protože jsem na ni chtěl udělat dojem.
U piána melodii v pohodě udržím,
ale jakmile mám zpívat před lidma…
Ztuhnu.
Fakt sis myslel, že na Jodi uděláš dojem s Cats?
Nebo na kohokoliv?
Pokud tě nedojmou zpívající kočky,
nemáš duši.
Ještěže mám kočky ráda.
Sakra. Já psy, takže by nám to asi stejně neklapalo.
Musím ti něco říct.
Fakt? Protože já vlastně taky. Jo.
- Ty první. - Ne, klidně začni.
Dobře. Tak jo.
Tak jo, prostě to řeknu.
S někým jsem se líbala. Říkám ti to, protože mi na tobě vážně záleží.
To se nikdy nezmění.
Jenom jsem… Počkej, Dunklemane. Já…
- No tak, pomoz mi. - Tohle je šílený.
Podrž ten pytel.
Nechci tu nic, co by mi ji připomínalo.
- Fotky, vzpomínky. Třeba tohle. - Ne.
Jo, Backstreet Boys.
Musí pryč. Nedávám to!
Co ještě?
- Naši budoucí psi! - Ne!
- A jsou pryč! - Penelope a Fifi!
Žádní dalmatini ani kočky. Žádný roztomilý zvířata. Zvlášť ta žirafa.
Počkej. Proč žirafa?
Protože je vysoká!
- Jo, to dává smysl. - Já vím.
Nechte mi vzkaz.
No tak. Nemůžeme to probrat?
Její oblíbená knížka. Četl jsem ji kvůli ní.
Čau, chtěla bych si na zítra objednat smoothie.
Žádný smoothie už jí neudělám!
Moc brzo? Jo.
Proč tu mám tolik fotek? Na týhle mi to fakt sekne.
Tu si nechám.
Tohle není fér. Rozešli jsme se.
Foťák, co mi dala k patnáctinám.
Ten půjde taky. Chytej.
A je pryč.
Podle mě toho budeš litovat.
To je fuk, stejně už lituju všeho.
To ne, nebreč. Co se stalo?
Ingvar mě podvádí s Ebbou Oloffsonovou!
Cože? Jak to víš?
Gunborg Bjork je včera viděla na slavnostech v Jokkmokku.
Volala jsem mu, že s ním končím.
- Super! - I s randěním. Navždycky.
Jo! Ve druhý třídě jsem Jodi napsal psaníčko:
„Budeš se mnou chodit? Ano, nebo ne?“
A ona tam připsala: „Možná.“
Už tehdy bylo jasný, že se rozejdeme.
- Nepotřebujeme je. - To teda.
- Smazat navždy. - Jo.
- Smazat navždy. - Jo!
- Smazat navždy! - Super!
Právě mě něco napadlo.
- Měli bychom založit alianci. - Alianci?
Řekněme, že nás budou chtít zpátky.
Můžeme si pak připomenout tuhle chvíli
a zabránit tomu, aby nám kdy znovu ublížili!
- Beru! - Skvělý!
Co ty?
S touhle aliancí nechci nic mít.
Celý život jsem strávil tím, že jsem na ni čekal.
Mám tu plný pytel důkazů.
Podívejte se na to. Tolik fotek a… vzpomínek.
Foťák, co mi dala k patnáctinám.
Víte vy co? Třeba jsme si fakt nebyli souzeni.
Třeba jsem měl radši začít fotit.
Tak jo. Kdo mi zapózuje jako první?
Založení aliance byl první krok.
Ve druhém kroku našim bývalým ukážeme, že je nepotřebujeme.
- Že dokážeme žít i bez nich. - Jo, jsme šťastní i bez vztahu.
Díky. Že se prostě…
neutápíme v depce.
Mně Ingvar vůbec nechybí.
No jo vlastně. Jak to děláš? Tu nohu takhle sem?
Aha, super. Je to trochu těžší, než to…
Tak jo, fotím. Teď.
Jógu přece nesnášíš. Neudržíš rovnováhu.
A tohle je… nebezpečný.
Štěňátka!
Jsou tak… Ne!
Zvířata z balónků? To je ti pět?
Vždyť ani není Halloween.
Proč mu dělá copánky?
Zpátky ke štěňátkům. Hezky si je vyříznu.
Jsou roztomilý.
PRAVIDLA ŠACHU
Harper, potřebuju…
Šachy nás učí soustředění, nápaditosti a pohotovosti.
To všechno ze mě udělá lepší moderátorku.
Šach mat! Pane jo, toho jsem si vůbec nevšimla.
Dunkleman mi dal kopačky.
Políbila jsem někoho jinýho, řekla mu to a on mě ignoruje.
A vypadá to, že si užívá života.
Dokonce uspořádal párty se štěňátkama.
Proč o tom slyším až teď?
Protože odjíždíš.
Snažím se odnaučit otravovat tě vždycky, když se něco stane.
Jen mě otravuj, pořád jsem tu.
Tak jo. Co mám dělat?
Když jsme se rozešli s Diegem a já…
O tebe teď nejde.
No jo, vždycky na to zapomenu.
Pokud ti nereaguje na zprávy a volání,
musíš na něj naběhnout a donutit ho, abyste si to vyříkali.
Co mu mám říct?
Jsi herečka, zkus improvizovat.
Procvičíme se. Já budu hrát Dunklemana
a ty sebe.
- Připravená? - Dobře.
A… akce.
Tak jo. Poslyš, já vím, že jsi na mě strašně naštvaný…
Jasně, že jsem.
Sotva jsme se rozešli, už se líbáš s někým jiným.
To pro tebe poslední tři měsíce nic neznamenaly?
Brala jsi náš vztah jen jako vtip?
- Cože? - Každý den ti dělám smoothie, Jodi!
- Já vím. - Stál jsem kvůli tobě na krabici!
Já vím, jsem příšerná. Je mi to moc líto.
Uklidni se. Jenom tě připravuju na ten nejhorší případ.
Aha. Takže on tyhle věci říkat nebude?
Ne.
Tak jo. Dobře.
I když by mohl.
Stello?
Ahoj.
Je Dunkleman doma?
Čau, Jodi.
Čau.
Pane jo, tohle mi nějak uniklo.
Ty flanelový košile? Snažíme se odstartovat trend.
Promiň, ale tohle už potřebovat nebudu.
Byl to dárek.
Bylo by divný si ho nechávat.
Měj se.
Ahoj.
Čau.
Ohledně toho večera na hřišti…
- No, moc jsem si ho užil. - Jo.
Pak ses mi ale neozvala. Vlastně se mnou vůbec nemluvíš.
Jo, já…
Zrovna jsme se rozešli s přítelem. Vážně čerstvě,
takže jsem prostě nečekala,
že se něco takovýho stane tak brzo.
Nemusíš se do ničeho vrhat po hlavě.
Jenom tě chci líp poznat.
Dobře.
Půjdeš v sobotu večer na to pálení?
O tom jsem už něco slyšela. Co to vlastně je?
Je to týden před premiérou.
Pár lidí ze souboru se sejde v Crescent Parku.
A každý si přinese nějakou věc na spálení.
Cokoliv, co jim pročistí hlavu
a zbaví je negativní energie před premiérou.
To zní…
Přehnaně sentimentálně. Jo, je to tak. Bude to ale super.
No, já v sobotu večer musím na narozeninovou oslavu.
Tak nejdřív můžeš s náma zajít k táboráku a pak vyrazit na oslavu.
Nevím, jestli se mnou bude řeč.
Měla bys jít, hraješ hlavní roli.
Bude sranda.
Tak jo.
- Tak se uvidíme v sobotu. - Dobře.
- Já vlastně… - Jo, já mám chemii.
A já výtvarku.
Můj táta žije v Arizoně a nikdy žádný moje vystoupení neviděl.
Každý rok slibuje, že konečně dorazí, já mu to uvěřím,
ale pak vždycky jenom pošle pohled.
Letos jsem mu věřit přestala.
Hezky.
Díky.
Tak jo. Když jsem byl mladší,
nebyl jsem vůbec v pohodě se svým tělem
a nosil jsem o několik čísel větší trika, aby se mi děcka nesmály.
A tohle mi samozřejmě zrovna dvakrát nepomohlo.
Hej, tehdy byly tyhle trika stylový. Jenom ne na mně.
Hele, nevím, jestli se někdo může cítit ve svý kůži na 100 % spokojeně,
ale rád bych to zažil.
Vidíš, je to sentimentální.
Vlastně to znělo pěkně hustě.
Děkuju.
Nemáš za co.
Tak jo, teď já.
Zrovna jsme se rozešli s přítelem.
Byl to můj první kluk
a na toho se prý… zapomíná nejhůř.
Každopádně…
mi daroval tyhle boty.
Byla to ta nejhezčí věc, co pro mě kdy kdo udělal.
Dokud ale budou na světě,
nebudu schopná zapomenout a jít dál.
A já chci jít dál.
Musím jít dál.
A tohle… je můj první krok.
Tak jo.
- Ne, nechci na něj zapomenout. - Bacha.
- Už je pozdě. - Mám je!
Jodi píše, že brzo přijde. Zrovna se loučí s lidma ze souboru.
No jasně.
Takže…
- Už jsi vašim oznámila tu novinu? - Ne.
Ty její trika vyprodali!
Fakt?
To je úžasné, zlatíčko!
Měla bys na sebe být pyšná.
To taky jsem. A co vy?
- To víš, že jsme. - Jo.
Dneska je ti ale 17, je načase přemýšlet o budoucnosti.
Ne proto, že bys neměla talent. Ten rozhodně máš.
Jenže pravděpodobnost úspěchu v módním návrhářství je naprosto mizivá.
- Medicína je mnohem jistější volba. - Přesně tak.
Při vší úctě, na vaší dceři nejvíc obdivuju to,
že jde svojí vlastní cestou.
A těším se, kam až ji dovede.
- Dáte si ještě něco? - Ne.
- On si ale zaplatí sám. - Miláčku.
Dělám si srandu.
Nedělám. Budu si na něj dávat pozor.
Nakonec asi nejsem připravená na něj zapomenout.
Jo.
Už to tak asi bude.
Moc se ti omlouvám.
Za co?
Za to, že jsem ti tou pusou dala planou naději.
Žádnou naději jsi mi nedala.
Říká se mi to těžko, ale taky si myslím, že bys o něj měla bojovat.
Protože když to neuděláš,
jediná vzpomínka na váš vztah budou tyhle křupavoučký páskovky na platformě.
V botách se vyznáš.
Mám tři ségry.
Kámoši?
Kámoši.
Kimmy!
Hej!
- To bylo fakt hustý. - Co?
Jak jsi zachránila ty boty.
Nechat shořet značkový boty by byl hřích.
- Měníš se k lepšímu. - Odvolej to.
Jako když se housenka promění v krásnou kuklu.
To je stádium mezi housenkou a motýlem.
- Já vím. - Věděl jsem, že máš dobrý srdce.
- Nevíš vůbec nic. - Jasně, Kimmy.
Říkej si, co chceš.
Nic!
Hodně štěstí, zdraví!
Jo! Něco si přej.
- Jo! - A je to!
A jako další na pódiu přivítejte Fareedu a Stiga!
- Cože? - Přihlásila jsem nás.
- Ne. - Jo.
- No tak! Pojď! - Prosím, ne!
Jak tě to vůbec mohlo napadnout?
Je to jediný způsob, jak překonat ten strach ze zpěvu před lidma.
Je to trochu stydlín. Zatleskejte mu.
Tohle já nedám.
Maličkost, která ti připomene domov.
Pokud si to rozmyslíš,
už se mě nezbavíš.
Pořád tě chci,
tak mi dej šanci.
- Jestli chceš být se mnou… - Se mnou…
…přijdu jako na zavolanou.
Když nebudeš mít kam jít, když budeš cítit splín.
Když budeš sám, když ti každá holka sbohem dá.
Pořád tě chci, tak mi dej šanci.
Budu se snažit, co to půjde,
moje čestné slovo máš.
Když to u tebe projde,
když mi šanci dáš.
Tak mi dej šanci.
Víc po tobě nechci, zlato.
Tak mi dej šanci, jo.
Zpívej, Stigu!
Můžeme jít tančit…
- Páni. - Že jo?
…nebo na procházky chodit. Hlavně, když budeme spolu.
Chvíli hudbu poslouchat,
třeba si jen povídat.
A líp se poznat trochu.
Tak mi dej šanci, jo.
Dej mi šanci, jo.
Dej mi šanci.
Do toho, Stigu!
Švédsko!
- To byla sranda. - Neskutečná.
- Můžu ti to dát do kufru? - Jo.
Ne, počkej!
To jsou moje trika.
Jo.
Ty jsi je vykoupil?
Přestávala sis věřit.
Myslel jsem, že ti to pomůže.
To je tak…
neuvěřitelně hloupý.
Proč je to hloupý?
Protože to nic nemění na tom, že jsem selhala.
Pokud něco moc chceš, musíš si za tím jít, dokud to nedostaneš.
Nesmíš se nechat odradit. Jako já s tebou a Dunkersem.
Nechtěli jste se mnou mít nic společnýho a hele. Zase se kámošíme.
Kdybych to vzdal, vůbec bych tu teď nebyl.
Jsem moc ráda, že tu jsi.
To já taky.
Všechno nejlepší.
To je hrůza.
Ale ne, měl jsem spoustu česneku. Moc se ti omlouvám.
Promiň, dám si peprmintku a zkusíme to znova.
Nejde o tu pusu. Porušila jsem holčičí kodex.
Fakt?
Líbat se s klukem, co se líbil kámošce, se nesmí.
Promiň, tyhle pravidla jdou mimo mě.
To přijela zrovna teď? Dělej jako by nic.
Promiň. Panebože, strašně se omlouvám, že jdu tak pozdě.
Všechno nejlepší.
- To neřeš. - To jako fakt?
Nezlobíš se, že jsem zmeškala tvoji oslavu?
Ne. Teda zmeškání narozek nejlepší kámošky v pohodě není,
ale stane se. Jsem hodně shovívavá.
Všichni bychom měli být shovívavější.
Jak jsem řekla, stane se.
Jasně.
Stane se.
Jo.
Kde je Dunk?
- Chci s ním mluvit. - Uvnitř.
Dobře. Všechno nejlepší.
Díky.
Hezky se bav.
Tímhle pohledem riskuju všechno.
Je mi fuk,
kdo jsi, odkud jsi
ani co jsi provedla,
dokud mě…
Vypadá to, že si Dunk pořád užívá života a ty jsi pořád na dně.
Je mi fuk, co jsi provedla,
dokud mě budeš milovat.
Juilliard má letní divadelní školu?
Jo. Pokud se tam chce hlásit, hodně by jí to pomohlo u přijímaček.
Po tý premiéře už o Juilliardu mluvit určitě nebudou.
Měli bychom si najmout kameramana.
Jo! Kamery ze tří úhlů.
- Minimálně. - Jo.
- To vám přeskočilo? - Hej.
Čím dřív to vyřešíme, tím líp.
Ne, tohle je to poslední, na co teď chci myslet.
Děje se něco?
Pořád jenom zkouším, takže nedávám matiku.
Přišla jsem o Dunka,
popálila jsem ty boty, co mi dal, premiéra dopadne příšerně
a vy jenom zvete další a další lidi, co ten propadák uvidí.
Harper se stěhuje 3 000 kiláků odsud
a není šance, že by se mnou Juilliard nebo jakákoliv jiná škola
chtěla mít co do činění, takže…
Jsi v pohodě?
Nemůžu dýchat, mami.
Zastav, Richie. No tak!
- Jsi v pohodě. - Nemůžu dýchat.
Uvolni se a dýchej pomalu. Nádech.
- Výdech. - Nemůžu.
Nic ti nehrozí.
- Opakuj si: „Tohle je dočasné.“ - Tohle je dočasný.
- „Není to napořád. Skončí to.“ - Není to napořád. Skončí to.
Tumáš.
Tak je hodná.
Jak jsi věděla… co mi máš říct?
Máma byla v zákulisí
asi tak tisícovky soutěží krásy.
Našla jsem si pár tipů, kdyby se to náhodou stalo Harper.
Promiňte, že jsem se vám nepovedla.
Nech toho! Jsi dokonalá taková, jaká jsi.
Panické záchvaty jsou běžná věc.
- Hlavně s rodiči, jako jsme my. - Tati.
Způsobili jsme ti strašně moc stresu.
Těmi pozvánkami, Juilliardem…
Měli jsme to čekat.
Mohli byste mi dát nějaký tipy,
kdyby se mi to někdy stalo znova?
Jo, to bychom mohli.
Přece jenom za to můžete vy, takže byste mě měli nějak napravit.
Tohle bude vtipný až za nějakou dobu.
- Tak jo, už je to vtipný. - Dobře.
Pane jo.
Ty už si balíš?
Říkala jsem si, že začnu.
Takže…
Sedím tu celý večer
a zírám na krabice.
A nedokážu se přinutit je zalepit.
Ať jsem se pustila do čehokoliv, od mých osmi let jste stáli při mně.
To vy mě držíte nad vodou.
- A teď se o vás nebudu moct opřít. - Ne.
To, že nebudeme v hledišti,
neznamená, že se o nás nemůžeš opřít.
Co když to zvrtám?
Co když dostanu padáka?
Co když jsou soutěže krásy to jediný, co mi jde?
Harper, odkdy ty slyšíš…
tenhle hlas?
Odjakživa.
- Překvápko. - Cože?
Kam se podělo to,
že když se ho nenaučíš ovládat, ovládne nakonec on tebe?
Nemám tušení, jak ho ovládnout. Jenom jsem to předstírala.
Nemusíš mít vždycky odpověď na všechno.
Musím, pokud chci, aby mě lidi brali vážně.
A neměli mě jenom za nějakou vyčpělou královnu krásy.
Chceš, aby tě lidi brali vážně?
Tak se neboj říct, že něco nevíš,
když to nevíš.
Řeknu ti jednu věc, kterou fakt nevím.
Jak to tam bez tebe přežiju.
To já taky.
Jak to teda mám zvládnout?
To balení, nebo odlet?
Obojí.
Krabici po krabici.
- Ty jo! - To se ti povedlo.
Mám se na to vrhnout?
Taky nemůžeš usnout?
Ani omylem.
Na co to svádíš ty?
No, někoho jsem políbil.
- Jodi? Řekni mi, že ji ne. - Ne. Přísahám.
Tak koho?
Fareedu.
Cože? Fareedu?
To je super, ne?
Jo, kdyby to neutnula kvůli holčičímu kodexu.
Jestli to tak chce, musíš to respektovat.
Měl jsem se přidat k tý vaší alianci.
To neříkej. Není lepší někoho milovat a ztratit ho než nemilovat vůbec?
Ty tři měsíce s Jodi bych nevyměnil za nic.
A co ta večeře? A ta trojí pečeně? Spálil jsi tři ptáky.
Ani to bych neměnil.
Je to sice divný…
ale kdyby ses neukázal, nic z toho by se nestalo,
takže ti za to vlastně dlužím.
Rádo se stalo, Dunku.
Od toho kámoši jsou.
Vím, že máš na konci semestru odletět domů.
Jo.
Ale… pokud bys chtěl…
můžeš tu zůstat přes léto.
- Tady? Já? S tebou? - Jo. Jasně.
Já s tebou?
- Jo! - Dobře.
To bude to nejlepší léto!
PŘEDPREMIÉROVÁ PÁRTY
Počkej. Ty jsi je vykoupil všechny?
Jo. Už jí to nevadí, ale když je viděla, začala vyšilovat.
- Nevyšilovala jsem. - Ale jo.
Sklapni.
Hej, Fareedo.
Já o tom vím.
O čem?
Já o tom vím.
Bylo mi to jasný už na tom parkovišti.
A je to v pohodě.
Jsi si jistá?
Je to ta jediná věc v mým životě, kterou jsem si teď jistá.
- Díky. - Nemáš za co.
Takže holčičí kodex už neplatí?
Jasně. Tak jo, běžte se bavit.
- Máš peprmintku? - To si piš, že mám.
Tebe bych tu nečekala.
Přišel jsem podpořit umění.
Jasně.
Poslyš, já vím, že se mnou nechceš mluvit a chápu to.
Vážně to chápu.
Chci ti jen říct, že ti u vchodu nechám lístek na premiéru.
Ale kdo ví? Třeba se zítra neukážu ani já.
- O čem to mluvíš? - Nevím.
Já jen…
Slýchám, že…
nejsem dost dobrá.
Nebo že na to nejsem připravená.
Tak to někdo pěkně kecá.
Prostě tě neznají tak jako já.
Věř mi. Vůbec neví, o čem mluví. Budeš skvělá.
Dunkersi.
Potřebuju píchnout.
Díky za pokec.
Co se děje?
Jde o Ingvara. Zavolal mi přes FaceTime, že mě chce zpátky.
Dej mi ho. Něco mu řeknu.
Hezky poslouchej, Ingvare!
Panebože, to je ale hezoun.
Má strašně symetrickej obličej.
- Pokračuj. - Dobře.
Hezky mě poslouchej.
Zlomil jsi Stelle srdce.
Měl by ses stydět, že jí dáváš planý naděje.
Takže mi napiš, co používáš na vlasy,
a pak tohle číslo smaž. Jo. Sbohem.
Bum! Takhle se to dělá. No tak.
Co se děje?
Pořád chci vztah.
Fuj. S vlastním bráchou?
Ne, s bráchou ne. Ani s Ingvarem.
Ty ani trošku neuvažuješ o tom, že by ses vrátil k Jodi?
Ne.
Jasně že jo. A ne trošku, ale strašně moc.
Ale…
nevím, jestli jí ještě dokážu věřit.
Celý život jsi k ní vzhlížel.
A jakmile se ukáže, že není úplně dokonalá,
jen tak ji zavrhneš.
Čau.
Hraje tam moje dcera. Moje zlatíčko.
- Mami, měli bychom… - Sedni si.
Mám se uklidnit, dobře. Jsem v pohodě. V klidu.
- Mrkej na to. - Už se těším.
REZERVACE
Pane jo, máme narváno.
Sázím dvacet babek na to, že se na tom pódiu natáhneš.
Chystáš se znemožnit před všema, na kterých ti záleží.
Promiň.
Teda kromě Dunklemana, který se neukázal.
Asi se na ten propadák nechtěl dívat.
Omlouvám se.
Za pár hodin z tebe bude zase jenom čára.
Tak jo. Tohle není napořád. Je to jenom dočasný.
Kdopak se to tu snaží uklidnit úklidem?
Jak ti to jde?
To ti fakt nedochází, že mě nikdy neovládneš?
To já ovládám tebe.
Jodi?
Jsi v pohodě? Za chvíli jdeš na pódium.
Já nemůžu… Nemůžu tam jít.
Proč ne? Proč, Jodi?
Bojím se, že tam dostanu panický záchvat, jasný?
- Taky je míváš? - Jak, „taky“?
Jsem 17letá pozemšťanka. Divnější by bylo, kdybych je nemívala.
Dobře, ale pořád to můžeš vzít za mě, ne? Já to nedávám.
Ne.
Tohle jsi chtěla, ne?
Jo, ale ne takhle.
Celou dobu se na tebe budu dívat za zákulisí.
Když se zasekneš, otoč se a já ti napovím.
Dobře?
Spolehni se na mě. Nenechám tě se znemožnit.
Děkuju.
Teď se běž převlíct.
Běž.
Nebylo tak těžký myslet na někoho víc než sama na sebe, ne?
Skoro jsem hodila šavli.
To vlídnost vždycky tak pálí?
Jenom, když to děláš správně.
Pojď sem.
Mluví o mně Jodi někdy?
Vzdej to.
Rozkaz.
Tak hodně štěstí, Jodi. Budeš ho potřebovat.
- Sesypeš se. - Nevíš, o čem mluvíš.
Dýchej.
Jeden kluk.
Jeden výjimečný kluk.
Jeden kluk na chození,
a povídání
a procházení.
Jeden kluk.
Tak by to mělo být.
Jeden kluk.
Jeden věrný kluk.
Jeden kluk, se kterým bych
byla až do smrti.
Jeden kluk.
Tak by to mělo být.
Jednoho dne sama zjistíš,
že život si jinak nezajistíš.
Potřebuješ někoho vedle sebe,
kdo bude žít jenom pro tebe.
Jeden kluk.
Tak by to mělo být.
VÍTEJ, CONRADE BIRDIE
Já, Kim MacAfeeová…
Počkej, ty jsi fakt zapomněla repliku. To je trapas!
Seber se, Jodi.
Při plném vědomí a zdraví…
…při plném vědomí a zdraví přísahám věrnost Conradovi Birdiemu…
Čekají tě nová místa, nové tváře a nová hudba.
A to všechno pro nás oba.
Život je krásný, když víš, jak na něj.
A ty ho máš na dlani.
Jsi přece naživu, tak si ho užívej.
Máme před sebou celý život.
Celý krásný život.
- Tolik nové hudby. - Nových míst.
A nových tváří.
- A to všechno pro nás oba. - A to všechno pro nás oba.
Máme před sebou celý život.
Život!
Celý krásný život!
Zvládla jsi to!
My to zvládli.
Jo! Super, Jodi!
Bylo to jenom začátečnický štěstí.
- Čau. - Pořád jsi k ničemu.
- Byli jste skvělí. - Ty taky.
- Takže ty mě hodláš ignorovat? - Byla jsem dobrá.
Hej, mluvím s tebou.
Ten můj sen už nezní tak nemožně.
- Posloucháš mě vůbec? Haló? - Já to zvládnu.
Mám na to.
Ahoj, Jodi.
Tak jsi dorazil.
Samozřejmě.
Rezervovala jsem ti místo.
Byl jsem v osvětlovací kabině. Líp se odtamtud fotí.
Aha.
Byla jsi úžasná.
Děkuju.
Ukážeš mi ty fotky?
Jasně.
Pane jo.
Můžu?
Jsou krásný.
To je tím foťákem.
Podle mě spíš fotografem.
Nebo tím, koho fotím.
Nechápu, proč jsi ho vytáhl až teď.
Fotíš fakt dobře.
Díky, ale to, že se zajímám o focení, jsem říkal jenom proto, že to znělo hustě.
Možná ses v tom nakonec fakt našel.
Jo. Možná.
Nevím.
Nechci se do ničeho nutit jenom proto,
že se všichni už v něčem našli.
To chápu.
Zatím netuším, co chci v životě dělat.
Chci ho ale prožít s tebou.
Miluju tě, Jodi.
A ty neříkáš, že mě miluješ,
což je samozřejmě v pohodě. Nic se neděje.
Já jen… Je to celkem vtipný. Ale to nic. V pohodě.
Ten hlas v mojí hlavě mi říkal, ať to neříkám.
Nechci tě do ničeho tlačit.
Jenom jsem ti chtěl říct, jak to cítím.
Nevadí, jestli to máš jinak.
Nenech se do ničeho nutit.
Chtěl jsem jen říct, jak to cítím…
Taky tě miluju.
Dobře.
Trošku jsem připálila ty boty, co jsi mi dal na ples.
Cože?
- Byla jsi skvělá, Jodi! Jo. - Díky.
- Čau. - Jsem na tebe tak pyšný, Jodi.
- Děkuju. - Nejsem úplně objektivní, ale jsi hvězda.
Jste moc milí.
- Ahoj. Děkuju. - Jodi.
Zdar.
Zlatíčko. Úplně jsi mi vyrazila dech.
Děkuju.
Nevěděla jsem, že umíš zpívat.
- Byla jsi úžasná. - Díky, mami.
- Běž se bavit. - Díky za tu oslavu.
Nemáš zač.
- Šlo ti to. - Díky.
- Ahoj, Jodi. - Čau.
Ahoj.
Víš, že moje škola ve Švédsku má taky výměnný program?
To si myslíš, že budu čtvrťák trávit na druhým konci světa kvůli jedný puse?
Ale no tak.
Dej mi šanci.
- Byla jsi úžasná, velká mladší ségro. - Díky, malá starší ségro.
Tak jo, nenapínej mě.
Jak jsi to ovládla?
Nijak.
Jen se mi to poprvý v životě povedlo
utlumit.
Ale jak?
Byla jsem dobrá.
A když mi to neřekne ten hlas,
prostě si to řeknu sama.
A z učitelky se najednou stává učednice.
Takhle se to neříká.
V tom se neshodneme.
Čau.
Ahoj.
Málem jsem ti zapomněl dát dárek k premiéře.
To je od tebe milý. Tak jo. Co to je?
Kde jsi…
Kde jsi to vzal?
Ten den, co jsme se rozešli,
jsem uklízel podle Marie Kondó a našel jsem to.
Tohle je úžasný. Ty jo.
Něco na tom ale nesedí.
A to jakože vůbec.
Napravila jsem to.
BUDEŠ SE MNOU CHODIT? ANO
Překlad titulků: Eliška K. Vítová