Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX-KOMEDIASPESIAALI
Toivottakaa tervetulleeksi Taylor Tomlinson!
Kiitos paljon!
Kiitos!
Kiitos valtavasti.
Kiitos.
Mahtavaa, että olette täällä. Viimeiset pari vuotta ovat olleet rankat.
Otin yhdessä vaiheessa otsiksen. Synkäksi meni.
En edes halunnut otsatukkaa. Tarvitsin vain apua.
Se muuten toimii.
Jos postaa otsisselfien,
kaikki kommentoivat: "Tuliemoji, anna mennä!" ja tekstaavat:
"Kaikki OK?"
Näin minä tein. Otin otsatukan,
ja kaksi päivää myöhemmin otin ensi kertaa sieniä.
Heti, kun olin ottanut sienet, totesin, että se olisi pitänyt tehdä ensin.
Tuskin olisin ottanut otsatukkaa, jos olisin antanut itselleni anteeksi.
Otsatukka tuntuu kyllä tasan samalta kuin sienitrippi.
Koko ajan katsoo ystäviään ja miettii, näyttääkö oudolta.
Kai te sanoisitte, jos näyttäisin oudolta?
Huonolla tavalla erilaiselta? Muutin mieleni. En haluakaan tätä.
Onko jo liian myöhäistä? Hyvä on. Voin olla tämä ihminen.
Palasin terapiaan. Käykö joku terapiassa?
Naisia lähinnä. Siinä se ongelma onkin.
Terapiassa on vaikea pysyä.
Vanha terapeuttini sanoi, että alan sabotoida itseäni lähisuhteessa.
Pidin sitä paskapuheena ja ghostasin hänet.
Sitten lopulta palasin käytyäni tarpeeksi monilla treffeillä,
jotka kaikki antoivat saman palautteen paskasta persoonastani.
Se romanttinen kiintiö, joka saa sanomaan,
että ehkä se olenkin minä.
Arviot on kuultu, ja ne ovat yksimielisiä.
Onpa harmi.
Vaikean eron jälkeen tarkastelin vihdoin itseäni kunnolla.
"Viisi viidestä miehestä on sitä mieltä, että riidan aikana -
käyttäydyt kuin roskasäkkiin jumittunut pesukarhu.
Ehkä on aika ottaa klonatsepaamia tai rabiesrokotus."
Olen nyt täysin lääkitty. Onko muita masennuslääkittyjä?
Onko lääkitystä? Kiva. Mitä popsitte? Anna kuulua.
Zoloftia, essitalopraamia. Katsos vain, koko jengi paikalla!
Voi luoja! Minäkin syön lääkkeitä.
En ikinä kertoisi, mitä, se on hyvin henkilökohtaista…
Läppä. Syön muutamaa lääkettä. Klonatsepaamia paniikkikohtauksiin.
Olen siitä onnellinen, koska ennen lääkkeitä sain paniikkikohtauksia -
aina, kun piti olla jossain,
ja se on pahin aika kohtaukselle, koska se pitää pinnistää pois -
niin kuin paska, jolla ei ehdi käydä.
Tiedättekö, mitä tarkoitan?
"No niin, sain 60 % puristettua ulos,
mutta nyt on pakko mennä töihin.
Palaan loppujen 40 % pariin,
ehkä isossa kopissa lounastauolla, kun se on tyhjillään."
Sain toisen lääkkeen unta varten, koska koen yökauhuja.
Sitä ei voi sanoa kivalla tavalla. Hihi, herään omaan huutooni.
Unipillerit ovat mahtavia.
Ne eivät lopeta painajaisia, mutta ainakin pysyn aloillani niiden ajan.
Kuulostaa pahalta, mutta ennen heräsin kesken kaiken kauhuissani,
nyt pysyn unessa painajaisen luonnolliseen päätökseen asti.
Se tuo sulkeutumisen tuntua.
"Ai, hän puukottaa minut lopussa. Jännä käänne, M. Nightmare Shyamalan."
Luulin syöväni masennuslääkkeitä. Ilmeisesti en syö.
Syön mielialanvakauslääkettä, jota käytetään masennuslääkkeenä.
Hauska fakta reseptilääkkeistä.
Niitä käytetään yleensä useampaan vaivaan,
eikä oikeastaan voi tietää, mistä kärsii,
kunnes löytää toimivan yhdistelmän ja sitten googlaa kaikki lääkkeet itse.
Vuosien yrityksen ja erheen jälkeen löysin lopulta toimivan yhdistelmän,
ja puoli vuotta sitten päätin googlata sen.
Kävi ilmi, että kaikkia käytetään kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön.
Menin psykiatrini puheille ja sanoin:
"Hei. Luulemmeko me siis…?"
Hän sanoi: "Ai niin, juu!"
Näinkö ihmisille helvetti kerrotaan?
Hän sanoi, ettei tietenkään. "Emme me tienneet.
Onneksi saimme sen selville." Ihmettelin, että me vai?
Kysyin, eikö hän todella tiennyt.
Hän luuli hoitavansa ahdistusta ja masennusta.
Minua tilanne muistutti siitä, kun koiran lääke piilotetaan juustoon.
Sanoin, että tunsin oloni epävarmaksi diagnoosista.
Hän sanoi, että jos se helpottaa,
niin älä sano "olen mielialahäiriöinen", vaan "minulla on mielialahäiriö".
Se oli kuin sanoisi: "Sanoin, että käyttäydyit kuin narttu."
Onneksi tiedän nyt mielialahäiriöstäni.
Minulla on sopivat lääkkeet, mielialasormus, homma hallussa.
Kun sain sen selville, se oli kova pala nieltäväksi.
Ja pillereitä on tullut nieltyä.
Kun kuulee sellaista, alkaa pohtia, kertoisiko siitä kenellekään.
Ja jos kerron muille,
olenko tarpeeksi kuuma ja/tai lahjakas ollakseni inspiroiva?
Jos minulla on juttu, ja jollakulla toisella on sama juttu,
ja hän kuulee, että minullakin on se, tuntuuko tieto hyvältä vai pahalta?
Kun sain diagnoosini, he listasivat nimiä.
"Tiedätkö, kuka muu on bipolaarinen? Selena Gomez."
Se paransi kyllä oloa. Hän on hyvin kaunis.
Okei, bipolaarisuus käy.
En kasvanut kovin mielenterveystietoisessa kodissa.
Olimme uskonnollisia.
En tiedä, oletko yrittänyt puhua konservatiiviselle isällesi -
mielenterveysongelmista. Se ei mene hienosti.
Lukiossa sanoin isälleni, että olen masentunut.
Hän sanoi, että tarvitsen proteiinia. Syö maapähkinävoita.
Moni isä puskee väkisin läpi elämän -
takertuen tahnapurkkiin niin kuin se ratkaisisi kaiken.
Kuin poiju myrskyn keskellä.
"Kyllä se menee ohi!"
Ainoa mielenterveysneuvo, jonka isäni antoi,
oli lukiossa, kun en tiennyt, mitä paniikkikohtaukseni ovat.
En tiennyt, mitä tehdä, kun olo meni sellaiseksi.
Hän sanoi: "No niin.
Voin sanoa vain, että kun olosi on tuollainen,
mene mahdollisimman kauas ihmisistä, joista välität,
kunnes olo muuttuu."
Noin ihmissutta neuvotaan.
Pakene metsään, kunnes et ole enää hirviö.
Älä näytä muuntumistasi muille. He eivät hyväksy todellista sinua.
Ystävätkin pelottelivat, kun pohdin lääkkeitä.
"Kokeilin masennuslääkkeitä enkä tuntenut olevani oma itseni."
Nyt, kun syön niitä, en tunne olevani oma itseni, ja se on ihanaa.
Tai tunnen olevani oma itseni,
mutta on kuin joku istuisi päälläni ja hyssyttelisi.
"Lakkaa puhumasta. Pilaat kaiken. Me yritämme auttaa.
Olisit nyt naimisissa, jos pitäisit pääsi kiinni.
Muistatko? Mekin muistamme. Yritämme auttaa. Mene nukkumaan.
Valitse eri seikkailu."
Lääkkeiden sivuvaikutuksista varoitellaan myös.
Seksihalut saattavat hävitä.
Ja olen totta puhuakseni kokenut sitäkin,
mutta en tiedä, ovatko seksihaluni matalammalla -
vai onko itsetuntoni vain parempi.
Tiedättekös?
Eikö minun tee mieli, vai enkö vain kaipaa hyväksyntää? Kumpi?
Masennus panee polvilleen.
"Olen jo täällä näin, miksen saman tien tuota edes jollekulle mielihyvää.
Ettei tule turha reissu."
Jos et naura, onnittelut serotoniinistasi.
Jos pohdit, mitä serotoniini on, ei hätää, sinulla on tarpeeksi.
En ollut varma, puhuisinko siitä lavalla,
mutta tarvitsin materiaalia ja päätin, että kaikki menee.
Olin yllättynyt siitä,
miten pahalta se tuntui, koska olen avoin ihminen.
Kenenkään ei pitäisi potea pahaa oloa mielenterveysdiagnoosin takia,
koska se on tietoa, joka auttaa huolehtimaan itsestä paremmin.
Niin.
Bipolaarisuudessa ei ole mitään väärää. Se on kuin ei osaisi uida.
Siitä nolottaa kertoa, ja voit olla hankalaa seuraa joissain paikoissa.
Mutta kellukkeet on keksitty.
Jos otat kellukkeesi mukaan,
voit mennä minne vain haluat.
Jotkut pohtivat varmasti, että mitä jos muut tuomitsevat kellukkeiden takia.
He eivät välitä, jäätkö henkiin, eli mitä väliä?
Vitut niistä tyypeistä, vähän.
En minä tiedä.
Kellukkeet täytyy kuitenkin ottaa mukaan.
Jos tietää, ettei osaa uida, ei pidä mennä maauimalaan -
ja hypätä syvään päätyyn, jolloin muutut muiden ongelmaksi.
Polskit menemään ja huudat: "Kaikki OK!" Vaikka olet hukkumassa.
Joku mukava ja komea hyppää pelastamaan.
"Näettekös? Osaan uida." "Pidät hänet pinnan alla.
Teit Kevinistä kellukkeen,
eikä se ole reilua Keviniä kohtaan."
Sitten joku kelluu ohi selällään ja ihmettelet, mikä se oli.
"Yksi tyyppi, jonka vanhemmat pitivät häntä pinnalla,
kunnes hän ei ollut enää jatkuvassa hengenvaarassa.
Tässä kellukkeesi."
Minua jännitti kertoa ystäville, koska ajattelin heidän kuvansa muuttuvan.
Kerroin kaikille, eikä mikään muuttunut. Se oli jopa hieman loukkaavaa.
Ystävät ovat kertoneet bipolaarisuudestaan ja olen epäillyt sitä.
Kun kerroin ystävilleni, kaikki nyökyttelivät, että käy järkeen.
"Se selittää paljon."
Kerroin hyvälle ystävälleni Dustinille.
Hän sanoi, että mielenterveyshäiriöni oli vähän kuin toinen nimeni.
Hän ei tiennyt, mikä se on, mutta tiesi, että minulla on sellainen.
Se oli hyvä.
Palaute romanttisilta kumppaneilta ei ollut samanlaista.
En minä siksi päätynyt hakemaan apua.
Kaikki kumppanini ovat puhuneet luottamusvaikeuksistani,
niin kuin valehtelijat sanovat pelätessään paljastuvansa.
"Sinulla on luottamusongelma." Sinulla kuuma kollega ja lukittu puhelin.
Olen ansainnut luottamusongelmani.
Minua petettiin yliopistossa.
Poikaystäväni pani seksityöläisiä selkäni takana,
tai prostituoituja, jos olet vanha, etkä tiedä, ettei sanaa pidä enää käyttää.
Joskus vanhemmat yleisön jäsenet hämmentyvät.
Mikä on seksityöläinen? Sitäkö pojantyttäreni tekee Instagramissa?
Ei, ei. Hän on vain kuuma. Tuo on FabFitFun-laatikko.
Se on eri asia.
Pojantyttäresi ei… Tuo ei ole oikea työ. Enää ei saa sanoa prostituoitu.
Sen sanan käyttö on kuin koomikkoa sanoisi pelleksi.
Et ole teknisesti ottaen väärässä, mutta olet kyllä kusipää.
Kerroin terapeutilleni, että minua petettiin,
Hän ei sanonut, mitä halusin kuulla, eli "voi parka, tämä kerta on ilmainen".
Hän sanoi, että saatan olla itsensä toteuttava ennustus.
Sanoin "ahaa!", ja hän sanoi: "Ei, se on siis paha asia."
Voinko sanoa, että "minulla on" itsensä toteuttava ennustus?
Onko Selena Gomez itsensä toteuttava ennustus?
Kysyin, mitä se tarkoittaa.
Hän sanoi, että joskus odotamme muiden kohtelevan meitä huonosti,
joten kohtelemme heitä juuri siten, kunnes he tekevät sen.
Ajattelit, että hän pettäisi sinua, joten kohtelit häntä pettäjänä -
kunnes hän petti, ja pääsit olemaan oikeassa.
Sanoin: "Ahaa…
Olen siis noita."
Terapeutti sanoi: "Melkein! Olet narttu."
Ihan sama! Kuulin vain sanan Rohkelikko.
Työstän luottamusongelmiani kyllä. Voin paljon huonommin terapian alussa.
Ensimmäisellä kerralla kerroin,
että deittini vastaa puhelimeen sanomalla "hei, kaunis".
Hän kysyi, mikä siinä haittaa. Sanoin, etten tiedä vielä,
mutta kunhan saan selville, kuka se "kaunis" on…
Terapeutti kysyi, olisinko se minä. Luulin, että piti ruveta tositoimiin.
Nyt pidän itseäni söpönä, tai jotain.
Olin ruma lapsi, jolla oli rehelliset vanhemmat, eikä se lähde hevillä.
Jos olit niin kuin minä, niin sama se, kuinka viehättäväksi varttuu,
jos joku kehuu ulkonäköäsi, ajattelet:
"Ihan sama. Tiedän helvetin totuuden."
Kun olin kymmenen, kysyin isältä, olenko nätti.
Hän sanoi: "Kuule.
En ole kaikista komein jätkä. En ole, mutta nousen joka aamu ja yritän.
Käyn suihkussa ja puen hienon puvun. Pärjään ihan hyvin!"
Sitten hän lähti töihin.
Ja minusta tuli kai sitten koomikko.
Noin hän vastasi 10-vuotiaalle tyttärelleen.
Sinä ja minä, perunanaamat. Nämä kortit meille on jaettu.
Huolehdi hygieniasta, parempaan et pysty. Älä nuku märällä tukalla.
Pidä joskus hattua, joka peittää vähän päätä.
Anteeksi, että sitä on niin paljon.
Olen nätti, mutta pääni on iso.
Tiedän sen, koska kaikki kumppanini ovat erikseen sanoneet -
pitävänsä isosta päästäni.
Se on mahtavaa.
Miehet kehuvat sitä, mitä eniten inhoat itsessäsi.
"Tykkään pehmeistä käsivarsistasi."
Onko näin? Tykkään oudoista kiveksistäsi. Miltä tuntuu?
Miltä hyväksyntä tuntuu?
Deittailu kanssani on kamalaa.
En välitä mistään kivoista jutuista.
Kerran yksi mies sanoi, että flirttailu minulle on kuin veden hakkaaminen.
Kysyin, johtuiko se sen turhuudesta vai siitä, miten tyhmältä se näyttää.
Hän kysyi, kuulinko sen, ja myönsin kuulleeni sillä kertaa.
Sitten hän petti minua. Ennustus toteutui!
En voi sille mitään. Suhteen alussa oletan,
että mies tekee kaikille muillekin samat kivat asiat.
En mene siihen lankaan, hyvä herra.
Ai, onko tämä sinun muuvisi?
Avaatko autonoven minulle? Näinkö sinä teet?
Näinkö sinä hoidat homman? Söpöä. Toimii varmaan usein.
Ai, onko tämä sinun muuvisi?
Tulet mukaan vaarini hautajaisiin ja pidät sateenvarjoa päälläni.
Onko tämä sinun muuvisi? Näinkö sinä hoidat homman?
"Ups, älä nyt kastu." "Ups, kastuin." Ihan sama.
Ei olla ensi kertaa pappia kyydissä. Minulla oli ennen kaksi vaaria.
Onko tämä…
Onko tämä sinun muuvisi?
Kuolet vierelläni sairaalassa 86-vuotiaana -
ja pidät minua kädestä ikuisuuteen? Tämäkö on muuvisi? Näinkö saat pillua?
"Olemme olleet yhdessä 60 vuotta." Olet panomies, minä tiedän sen!
Älkää haudatko meitä yhdessä. Hän on kuollut muiden kanssa salaa.
En voi todistaa sitä. Katsokaa puhelinta, kun hän on potalla.
Siksi me käymme terapiassa.
Terapia pelottaa, koska siellä luulee kuulevansa joltakulta, että on paska.
Mutta oikeasti siellä sanotaan itse "minä olen paska".
Terapeutti sanoo, että mahtavaa, aloitetaan siitä.
Terapia auttaa selvittämään, miksi olet syvältä.
Menet terapiaan ja sanot: "Tässä kaikki paska minusta."
Terapeutti nostaa kaiken seinälle niin kuin selvittäisitte rikosta yhdessä.
Ottaa punaista lankaa, jota etsivät käyttävät kotona,
kun heidät on poistettu jutusta sooloilun takia,
ja alkaa vetää yhteyksiä paskoista ominaisuuksistasi -
kaikkiin lapsuudentraumoihisi,
Tämän takia siis olen tällainen! "Tämän takia olet tuollainen."
Olenko nyt siis kunnossa?
"Et, luoja paratkoon! Et todellakaan." No mitä minä nyt teen?
"Tulet tänne joka viikko luottokorttisi kanssa."
Mitä? Tulenko ikinä kuntoon? "En tiedä. Tuo luottokorttisi."
Olen selvittänyt terapiassa paljon.
Olen tunnesyöjä. En tiedä, onko täällä muita.
Jes, seitsemän muuta.
Muut syövät, kunnes ovat lähes täysiä -
ja kiittävät sitten Jumalaa tilaisuudesta.
"Ruoka on vain polttoainetta."
Jos olet yksi heistä, voit suksia helvettiin.
Saat rahasi takaisin. En tarvitse tukeasi.
Olen ihan kunnossa.
Tunnesyöminen on sitä, että syö kestääkseen epämukavia tunteita.
Syön kestääkseni esimerkiksi surua, ahdistusta tai valveilla oloa.
Jos et vieläkään tunnista itseäsi, voit miettiä paria kysymystä.
Kun syöt nachoja julkisella paikalla, suututtaako sinua, että muut näkevät?
Pitäisikö nachojen mukana sinustakin tulla jonkinlainen näkösuoja?
Oletko syönyt elämäsi parhaat ateriat omassa autossasi kello 23 aikoihin?
Välkkyvän katuvalon alla?
Oletko ikinä syönyt brownieta, kun olosi on ollut ihan hyvä,
ja toivonut olevasi surullinen,
jotta se maistuisi paremmalta?
Taitaa meitä olla enemmän kuin seitsemän.
Terapiassa löysin sen päivän lapsuudessa, kun tulin tunnesyöjäksi.
Olin kahdeksan, söin bagelia keittiössä, ja isäni tuli sanomaan:
"Pane se bagel pois. Minulla on kerrottavaa."
Silloin hän kertoi, että äitini oli kuollut.
Jossain aivoissani jokin naksahti.
Kun lakkaat shyömäshtä leipää,
ihmishet kuolevat.
Palasin nelosluokalle kuin kuoleman enkeli.
Siellä vitsailtiin toisten äideistä.
Varoitin, että jos lakkaat shyömäshtä leipää, äitishi kuolee.
Loppuoshaa ei yleenshä kuulla.
Minulla oli s-vika silloin. Kerron sen nyt, koska kukaan ei kertonut.
Minut vedettiin syrjään vuotta myöhemmin.
Joku sanoi: "Taylor, opettajasi mielestä saatat kärsiä puheviasta."
Kysyin, mikä she shemmoinen on.
Onko tässhä oikea henkilö kysheesshä? Itshehän olen huippumeneshtyjä.
En kuulemma tehnyt mitään väärin, puhun vain eri lailla.
Sanoin kuulemma "sh" s:n sijaan.
Sanoin, että olishin varmashti huomannut,
jos sanoisin sh:n shijaan "sh".
Toivottavashti löydätte oikean henkilön.
Jos on jatkokyshymykshiä, olen kiikkulaudalla.
Vitsit kuolleesta äidistä tuntuvat epämukavilta.
Tiedän sen, ja jos on epämukava olo, en tiedä, mitä sanoa.
Olisit raatanut kovempaa, jotta olisit nyt lavalla.
En minä tosissani halua aiheuttaa epämukavia tunteita.
Siksi valehtelinkin ennen kaikille.
Kerroin kaikille aiemmin, että vanhempani erosivat,
ettei tarvitsisi puhua äidin kuolemasta. Se toimi hyvin.
Hiljattain eräs ystävä kuuli totuuden ja suuttui.
Hän kysyi, onko äitini kuollut.
"Sanoit, että vanhempasi erosivat!"
Niin he erosivatkin.
Jeesuksen toimesta.
Hänen vanhempansa elivät, eikä hän arvostanut huumoria,
mutta kai hän joskus tajuaa.
Vitsi palaa hiljalleen.
Hieman kuin syöpä, joka vei minun äitini.
No niin.
Kuulkaas, Boston.
Vitsejä kuolleesta äidistä tulee vielä kuusi minuuttia.
Kuulostaa pitkältä ajalta, mutta olen pehmustanut sitä.
Lasken äitini haudan lepoon -
kauniissa kikkelivitsien ja popkulttuuriviittausten arkussa.
Seuraavissa minuuteissa on kaikille jotain.
Tulet nauramaan, itkemään ja unohtamaan kuoleman.
Tiedän, että teillä on paljon ajateltavaa.
Olette hyviä ihmisiä,
eivätkä hyvät ihmiset naura kuolleille äideille.
Kerron nyt, että jos yrität olla hyvä ihminen komediaesityksessä,
tuhlaat aikaasi.
Se on vähän sama kuin yrittäisi kierrättää huvipuistossa.
Olet jo täällä ja osa ongelmaa, joten kädet ilmaan ja hauskanpitoon.
Olette te hyviä ihmisiä.
Olemme tunteneet 25 minuuttia,
ja inhoatte kaikkea pahaa, mitä minulle on tapahtunut.
Kiitos valtavasti, Boston.
Teidän täytyy ymmärtää, että pahat jutut kävivät jo,
ja nyt puhun niistä mikkiin maksavien asiakkaiden edessä,
eli ne ovat muuttuneet rahaksi.
Olisinko näin menestynyt tässä iässä, jos äitini eläisi?
En helvetissä!
Olisin itserakas luovan kirjoituksen opettaja -
ja istuisin pimeässä teidän moukkien kanssa.
Hän on Taivaassa, minä Netflixissä. Hyvinhän tämä meni.
Sanoin oikeasti noin terapiassa.
Terapeutti vastasi: "Tule tällä viikolla kaksi kertaa."
Jotkut surevat ikääni, mutta 8 on hyvä ikä menettää vanhempi.
Silloin tuskin tajuaa, mitä on meneillään.
8-vuotiaana kuolleita äitejä oli tuttavissani vain Disney-prinsessoilla.
Ajattelin, että onhan tämä perseestä, mutta minusta tulee kohta kuuma.
Sitten murrosiässä ajattelin, että Jumala kai vain vihaa minua. Harmi.
Se oli vitsi. Jumala ei vihaa ketään. Enää.
Oletteko lukeneet Vanhaa testamenttia? Herrajumala.
Minusta se on Taylor Swiftin paras albumi.
Bängeriä bängerin perään.
"Etkö usko minuun? Käärmeitä! Katso, mitä sait aikaan."
Olen parikymppinen valkoinen nainen. Totta kai vertaan T. Swiftiä Herraan.
Hän on ainoa jumala, johon enää uskon.
En usko, että Jumala-jumala enää nousee vanhaan loistoonsa,
vaikka kannattaisi kyllä, koska tämänhetkiset tyypit ovat hanurista.
Äidin menettäminen vanhensi kyllä huolella.
Näin ruumiin 8-vuotiaana, siis vuosia ennen kuin näin peniksen.
Sen ei pitäisi mennä siinä järjestyksessä sen lasten anatomiakirjan mukaan.
Ehkä pitäisi, koska penikset ne vasta hulluja ovat.
Traumatisoivampia kuin kuollut äiti.
Paljon pahempaa. Näin äitini ja mietin: "Hän teki evääni ja on nyt liikkumatta."
Kun näin peniksen ensi kertaa, järkytyin. Kuka vei Jabba the Huttin silmät?
Et ole tehnyt mitään puolestani. En sanonut "Beetlejuice" kertaakaan.
En ole nähnyt kovin monta enkä halua nähdä lisää.
Ei mitään miehiä vastaan, jostain syystä tunnen teihin vetoa,
mutta uuteen penikseen kestää aina tottua.
Sellainen pieni… No niin, taas mennään.
Olen pysynyt suhteissa liian pitkään,
koska en ollut valmis ajatukseen tuoreesta peniksestä.
Se ei vain mahtunut pieneen päähäni.
En pystynyt käsittelemään sitä.
Ihan sama, kuinka monta penistä on nähnyt, uusi on aina kuin hyppäisi kylmäaltaaseen.
No niin, uiskentelenpa vähän ja totuttelen.
Okei, allas on syvempi kuin edellinen, mutta ei hätää.
Tämän takia meillä on kellukkeet. Näitä hetkiä varten.
Hallittuja hengityksiä. Hot girl summer, pystyt siihen kyllä.
Saatavilla olevista sukupuolielimistä penikset vaikuttavat kilteiltä.
Ne odottavat iloisesti pystyssä, en ole ikinä pannut.
Sehän on kuin etuhäntä. Googlaan sen, ei hätää.
Spekuloin vain. En ole nähnyt vaginaa, edes omaani. Olen kristitty.
Kuulemani mukaan -
siellä on hyvin kammottavaa. Se on pimeä, kammottava reikä.
Siis reikä! Mitä ihmettä?
Aina, kun joku sormettaa minua: "Ihailtavaa luottamusta.
En tiedä itsekään, minne tuo johtaa."
Ehkä pidän bipolaariani siellä.
Olisiko se siellä? Jos näet sitä, voisitko raaputtaa sen irti.
Voisitko tehdä mielenterveyden papa-kokeen?
Älä tee noin. Laita sormi koukkuun, niin kuin vauvan tukehtuessa, jos tiedät.
Noin tunget sen syvemmälle, ja on liian myöhäistä.
Jos sen tekee näin sormi koukussa, niin sen saa ulos.
Tykkään tuosta vitsistä, koska se ampuu yli,
mutta siitä oppii pelastamaan henkiä.
Olisi upeaa, jos joku vuosien päästä sanoisi:
"Ilman sitä penisvitsiä veljentyttäreni ei eläisi."
Hulluinta oli kuitenkin se, että äitini kuoli syöpään.
Melkein ehditte unohtaa.
Sitten isäni meni uusiin naimisiin, ja äitipuolelleni tuli syöpä.
Hän on kunnossa. En tekisi sitä teille kahdesti.
Noin Jumala sanoi isälleni.
Heti, kun äitipuolellamme todettiin se, aloimme sisarusten kesken pohtia,
saako meidän isästä syövän.
Onko hän karsinogeeni?
"Älkää panko mitään mikroon. Niin hän ehkä tekee sen."
Toisesta kuolemasta olisi pitänyt lisätä deittiprofiiliin varoitus.
Ihan joku pieni vain.
"Sisältää syöpää aiheuttavia kemikaaleja.
Ratsasta omalla harkinnalla."
Jotkut eivät usko, että hän elää.
Hän on kunnossa. Hän on hieno, iloinen, terve nainen.
Kutsumme häntä äidiksi, koska nimitys oli vapaana.
Ole vaikka äiti, ihan sama.
Jos rehtorisi ottaa loparit -
ja kouluusi tulisi uusi rehtori, ei häntä sanottaisi Lisaksi.
Antaa olla rehtori, paikka oli auki.
Olimme myös tosi nuoria, ja isä löysi uuden tosi pian.
Hän kai toivoi voivansa vaihtaa ne niin kuin Indiana Jonesissa -
ennen kuin kukaan huomaa.
Niin kuin jos hamsterisi kuolee,
eivätkä vanhemmat jaksa selittää kuolemaa, he ostavat samannäköisen tilalle.
"Kyllä se on Connie, hän vain puree nyt." Niin isäni teki.
Paitsi äitien kanssa.
En ennen puhunut äitini kuolemasta, etten aiheuttaisi muille epämukavaa oloa.
Ja yleensä traumaisilla, eli luultavasti meillä kaikilla…
Jos mietit nyt: "Ei kyllä ole. Mahtavat vanhemmat, hyvä lapsuus…
Itse asiassa tämä koomikko ei ole minusta kovin hauska…"
Hyvä.
Toivottavasti tämä on koko elämäsi kamalin ilta.
On nimittäin tainnut olla aika helppoa, ja tarvitset ehkä vähän perspektiiviä.
Useimmilla on lapsuudentrauma, ja aikuisena miettii ensin:
"Jee, ei tarvitse enää ikinä miettiä sitä. Kauheasti avaimia. Maailma on avoin."
Sitten sitä vain tunkee synkät lapsuudentapahtumat -
syvemmälle ja syvemmälle, kunnes niitä ei enää mieti.
Se toimii pitkään.
Kunnes joku päivä iskee varpaansa kovaa katukiveykseen -
ja alkaa nyyhkyttää hillittömästi kadulla.
Silloin tajuaa, että kyse on jostain muusta.
Säilytin koko traumaani tuossa varpaassa.
Tönäisin sitä, ja nyt sitä on kaikkialla.
Täällä näin.
Jos asioita ei käsittele, ne vaikuttavat itseen tavoilla,
joita ei edes tiedosta.
Tajusin terapiassa, että koska äitini kuoli nuorena,
uskon järjettömästi, että minäkin kuolen nuorena.
Siksi olen elänyt intensiivistä, epätervettä elämää koko aikuisikäni.
En voi pitää taukoja, teen koko ajan töitä,
Pitää saavuttaa kaikenlaista, tai en ole mitään.
Menin kihloihinkin, koska halusin naimisiin ennen kuin kuolen.
Se oli tosi kuuma kosinta.
Kutsun sitä ikimuistoiseksi kävelyksi. Se on minun muuvini, ja…
Se ei toiminut ex-kihlattuni kanssa.
Inhoan tuota sanaa. Eikö se kuulostakin loitsulta?
"Ex-kihlattu!" Kamalaa.
Emme ole ystäviä, vaikka hän onkin ihan hyvä ihminen.
Seurustelu jonkun kanssa juuri ennen bipolaarisuusdiagnoosia -
tunnetaan nimellä "Herran työtä".
Olin upea kumppani, jos mikään ei mennyt pieleen.
Jos mikään ei mennyt pieleen, olin ihan mahtava.
Jos yksi juttu meni pieleen, olin täysi painajainen.
Olin kuin piikkimatto, johon ajaa vuokra-autoa palauttaessaan.
Kaikki on hyvin, kunhan jatkaa eteenpäin.
Jos peruuttaa tuumankin, renkaat ovat silvotut.
"No mitä? Pystytin kyltin."
"Tiedän, että mokasin vähän, mutta tämä reaktio tuntuu…
Muut hidasteet eivät reagoi noin." Sitten huudan:
"Ole sitten hänen kanssaan!"
Me emme ole ystäviä,
koska minusta on outoa, kun exät yrittävät olla ystäviä.
"Hengaillaan, haetaan jääjogurttia." "Jääjogurttiako?"
Tiedän, miltä maistut.
En tule maistelemaan jääjogurttia kanssasi, senkin raivohullu.
Onko Yogurtlandissa makuna "Kevin lenkin jälkeen"?
On siellä, sen nimi on suolakinuski, mutta silti.
Kihlauksen purkamisen jälkeen menin kotiin juhlimaan jotain, joka ei loukkaa sinua.
Moni ystäväni on asettumassa. Jotkut taas ovat tyytymässä.
Tiedättekö ne parit?
Kaikki tuntevat yhden parin,
jossa toinen on paljon kuumempi ja coolimpi kuin toinen.
Kutsun sellaisia pareja suklaarusinoiksi.
Voihan ne kaksi asiaa yhdistää, jos välttämättä haluaa.
Mutta aina, kun heidät näkee… Suklaa, mitä sinä teet?
Olisit saanut kenet vain.
Olisit saanut kinuskin, vaahtokarkin, maapähkinävoin, joka parantaa masennuksen…
Ja haluat viettää loppuelämäsi rusinan kanssa?
Ei pahalla rusinalle. Olet mahtava, me tykätään sinusta. Olet luonnon karkki.
Kai silti tiedät, että kuulut yhteen kaurahiutaleen kanssa?
Tämä ei tunnu hyvältä.
Etkö pelkää joka päivä, että joku tulee ja imee suklaan pois päältäsi?
Tässä parit yleisössä katsovat aina toisiaan.
"Olenko suklaa vai rusina?"
Emmekö olekin molemmat suklaa? Olemme suklaasuklaata.
Niitä Lindor-palleroita foliokääreessä.
Minä olen kreemi, sinä kuori,
koska olet vahva, ja jos jätät minut, olen pelkkä sotku.
Jotkut ajattelevat: "Olen kaurahiutale, ja se on OK."
Tapasin eron jälkeen erehdyksessä onnellisesti naimisissa olevan ystävän.
Ei kannata. Hän ei muista, miltä sydämen särkyminen tuntuu.
Hän kysyy, palaatko markkinoille. Tapailetko jotakuta.
Sanoin keskittyväni jonkin aikaa uraani.
Hän kysyy, mikset voi keskittyä uraan ja suhteeseen yhtaikaa.
Miten selittäisin tämän niin, että voit ymmärtää?
Miksen voi keskittyä yhtaikaa uraan ja suhteeseen?
Oletko ollut moottoritiellä niin,
että kaistasi liikenne pysähtyy, mutta viereisellä se soljuu?
Vaihdat kaistaa, ja heti uusi kaistasi jumittuu ja viereinen alkaa taas liikkua.
Palaat alkuperäiselle kaistalle,
ja heti sille päästyäsi se jumittuu ja viereinen liikkuu.
Muutaman edestakaisen siirtymän jälkeen alkaa miettiä, onko vika itsessä.
Ystäväsi sanoo: "En ymmärrä,
koska John ja minä menemme yleensä joukkoliikennekaistalle."
"Missä vauvasi on? Minä pudotan sen!"
Aloitin uuden suhteen aika pian kihlauksen purkamisen jälkeen.
En yrittänyt. Ihan tosi.
Ystäväni sanoivat, että pitäisi pysyä sinkkuna.
Ehdottivat kissaa. Sille sanoin jyrkän ein.
Kissa ei ole ikinä parantanut oloani.
Kissat reagoivat ihmisiin niin kuin minä yläasteelta tuttuihin tyttöihin,
kun näen heitä kaupassa.
Voi ei! Sellaisia kissat ovat. En halua sellaista energiaa kotiini.
En etsinyt parisuhdetta.
Hain hauskaa, seksikästä romanssia, mikä ei yleensä toimi minulla,
pyöreän naamani takia, jonka kanssa halutaan rakentaa elämä.
Ehdotan hässimistä, ja miehet sanovat:
"Ei tarvitse, mutta haluaisitko tavata äitini?
Olet varmaan parempi äidin tapaamisessa kuin seksissä."
Eivätkä he ole väärässä.
Tapaan äitisi oikein mielelläni. Äidit pitävät minusta ilman syytä.
Vuosia sitten tapailin miestä, ja meillä oli valtavasti ongelmia.
Tapasin hänen äitinsä neuvojen toivossa.
Kesken lounaan hän otti käteni ja sanoi: "Taylor, poikani on isänsä kaltainen.
Jos voisin palata ajassa taaksepäin,
en ehkä menisi naimisiin hänen isänsä kanssa."
"Pelastatko minun henkeni tässä lounasravintolassa?"
Se oli kuin elokuva, jossa vanhempi hahmo uhraa itsensä matkan hyväksi.
Hän gandalffasi minut. "Pakene, hölmö!"
Hän oli huono äiti ja huono vaimo, mutta hyvä ystävä.
Siis Jessus! Mimmit ennen poikia, eikö?
Ajattelen häntä päivittäin.
Ei poikaystävänikään etsinyt parisuhdetta.
Heteromiehet yleensä eivät etsi parisuhdetta.
Naiset yllättyvät, kun mies saa heidät tulemaan,
heteromiehet yllättyvät, kun nainen saa heidät tuntemaan tunteita.
Naiset sanovat: "Hän sai minut laukeamaan kolmesti."
Miehet sanovat: "Minä vain jotenkin tykkään hänestä.
Juttelimme koko päivän, enkä halunnut lyödä häntä. Hullua!
Hän on kuin ystäväni. Haluan nuolla hänen sydäntään."
Heteromiehet ovat tosi ylpeitä, kun rakastuvat. Se on söpöä.
"Minä rakastan sinua.
Totta munassa, äijä, tiesin, että pystyt siihen!"
Naiset rakastuvat: "Minä rakastan sinua.
Taasko, helvetti? Typerä narttu.
Sinun piti rakastaa ensin itseäsi, skippaat aina sen kohdan!
Syö, rukoile, sitten rakasta.
Voi luoja. Ei hätää. Uusi yritys puolentoista vuoden päästä."
Poikaystäväni on 7 vuotta vanhempi, koska minun piti kostaa isälleni vähän.
Vanhemmat miehet ovat parempia.
Heitä ei tarvitse pyytää ostamaan suolistolääkettä, heillä on sitä valmiina.
He vetävät sen esiin kuin yömyssyn.
"Haluatko pinkkiä, beibi?" "Haluan, kiitos."
He eivät kutsu söpöksi tai kuumaksi,
vaan "tyrmääväksi", "upeaksi", hienommilla sanoilla.
Parikymppisiltä se ei onnistu.
Vanhemmat miehet eivät itsekään ole söpöjä tai kuumia.
He ovat komeita niin kuin vanhat kuvat vaaristasi, joita ei kannata tuijottaa.
Oletteko löytäneet pölyisestä laatikosta? "Kuka tuo on? Ei voi olla. Selvä."
He eivät ole kuvissa vielä sukua. He ovat menneisyyttä. Se on harmaa alue.
Menee oudommaksi. Entäs kuvat vanhemmistanne nuorina?
Joskus suutun oudosti,
koska tiedän, etteivät he olisi seurustelleet kanssani.
Näin kerran kuvan isästäni yliopistofutarina.
En puhunut hänelle kolmeen viikkoon. "Olisit jättänyt minut drive-iniin!"
Hän ei tajunnut. "En halaa sinua vuoteen, enkä halua puhua siitä."
Uusi suhde on aina kiusallinen aloittaa. Varsinkin kihlauksen perumisen jälkeen.
Silloin tuntuu, ettei voi enää ikinä puhua mitään romanttista paskaa.
Vaikka tuntisikin niin, silti tuntee noituvansa.
Hän haluaa olla ikuisesti yhdessä, ja sanot: "Sepäs olisikin aikamoista!
En voi käyttää i-sanaa enää.
Kerään vielä vähitellen luottamusta takaisin, mutta sama homma, veli."
On kiusallista joutua kertomaan, mistä pitää sängyssä,
ja senhän tietää vain siksi, että joku muu teki sen jo.
Mutta ei sitä voi niin sanoa. Pitää astella söpön varovasti.
"Beibi, tiedätkö, mikä olisi kivaa? En ole edes ajatellut tätä ennen.
Tiedätkö, mitä kehosi inspiroi minua tekemään nyt?"
Pään sisällä: "Tee niin kuin Craig. Voisitko vain aina tehdä niin kuin Craig?"
Craig ei osannut mitään ja silti osasi tämän.
Voimmeko soittaa hänelle ja kysyä?
Ei se ole iso juttu. Olemme kaikki aikuisia.
Muistatko, kun resetoimme wifin salasanan?
Sama juttu. Hän on ääni puhelimessa, jolla on salasana.
Hän ei ole minulle enää muuta.
Totta kai estin hänen numeronsa, kun pyysit.
Kun numeron estää, puhelin vain tallentaa sen eri kansioon.
Jotkut meistä riitelevät autossa. Sitä eivät kaikki tienneet.
Pitää puhua siitä, mistä tykkää sängyssä, ja pitää tietää, mitä voi sanoa.
Olen vuosien ajan sanonut, että tykkään rajummasta menosta.
En sano sitä noin. Sanon, että olen vaurioitunut.
Jos olet heteromies, älä sano noin. Jos heteromies sanoo noin, pakene!
Hän haluaa varpaasi pussiin.
Joskus ei pidäkään jostain, mistä luuli. Luulin pitäväni likaisista puheista,
mutta pidänkin vain etukäteen sovituista likaisista lauseista.
Joskus joku sanoo jotain sängyssä -
ja mietit, että johtoporras ei antanut tälle vihreää valoa.
Kerran sängyssä olin miehen päällä ja hän sanoi: "Katsos tyttöä!"
Kuin olisin ollut ottamassa ensiaskeliani.
Sanoin: "Hae videokamera, isi. Et näe minua tässä enää ikinä."
Vanhempani eivät katso esityksiäni enää. Ei hätää. Ei heitä kiinnosta.
Kristitty vanhempi ei halua katsoa lastaan puhumassa masennuksesta ja peniksistä.
Vanhemmillani ei ole synkkää huumorintajua.
Minulla onneksi on,
koska jos voi nauraa omalle epäonnelle vielä sen tapahtuessakin,
joskus se auttaa kestämään sen. Tässä tulee vitsi, josta he eivät pidä.
Tiesittekö, että jos soittaa itsemurha-apulinjalle ja puhelu katkeaa,
he eivät välttämättä soita takaisin?
Luulisi, että silloin pitäisi yhdistää uudelleen,
mutta joskus he vain soittavat kelloa: "Taas meni yksi. Jaahas, lounasaika."
Jotkut jännittyvät. Tapahtuiko se todella? Tapahtui. Se oli ratkiriemukasta.
Olin DoubleTree-hotellin lattialla.
Ghostasiko ämmä minut, kun yritän "ghostata" itseäni?
On minut ennenkin feidattu, mutta tämä oli ihan uudella tasolla.
Se oli brutaalia.
En ollut vihainen. Ehkä vapaaehtoiset koulutetaan niin.
"Hei, joinain iltoina puheluja tulee liikaa.
Perjantait ovat kiireisiä, ja silloin täytyy käyttää omaa harkintaa.
Itse odotan yleensä etuoikeutetun valkoisen tytön nimeä.
Chelsea, Kelsey, Taylor…
Ne ovat lohia, jotka heitän takaisin ja toivon, että ne uivat ylävirtaan itse."
Ja olisinko suutuspäissäni kirjoittanut Yelp-arvion?
"Yksi tähti, tapoin itseni."
"Tämän arvion jälkeen toivotte, että olisinkin."
Pari viikkoa sitten kerroin tämän Texasissa -
ja ikäiseni valkoinen mimmi huusi: "Ja jonotusajat ovat naurettavia!"
Hän on oikeassa. Olen itse sitä mieltä, että jos soitat sinne usein,
pitäisi olla jonkinlainen kanta-asiakasohjelma.
Niin kuin lentoyhtiöillä.
Itsemurhalinjojen pitäisi puhelun alussa pyytää kanta-asiakasnumeroa.
Piip, piip, piip.
"Tervetuloa takaisin… Taylor.
Kiitos Diamond Medallion -asiakkuudestasi. Olet nyt kolmantena jonossa.
Haluaisitko käyttää optiota potkia joku muu pihalle?"
Vanhempani ovat edelleen erittäin uskonnollisia.
Kristitty isäni vaati ääneen rukoilua ravintoloissa ennen syömistä,
mikä on OK, jos haluaa, mutta pidä se lyhyenä.
Hän ei pitänyt. Hän luki pitkiä litanioita täynnä henkilökohtaisia tietoja,
joista muut eivät olleet samaa mieltä.
Se teki murrosiästä aika rajua aikaa.
"Kiitos, Herra, tästä ruoasta ja yhdessäolostamme.
Kiitos, että Taylor on nyt nainen ja saa tarvitsemansa matikka-apua."
Voisitko olla kertomatta Chipotlessa, että vuodan verta enkä osaa vähentää?
Kyllä Jumala varmaan tietää.
Siksi minua ei haittaa vitsailla vanhemmistani lavalla.
Jos he kysyvät, pitääkö minun tuoda likapyykkimme muiden nähtäväksi,
sanon: "Hometown Buffet, 1998.
Kerroit kaikille viiden loossin säteellä, että olin paskonut housuni eilen.
Voin sanoa, mitä haluan."
En ole enää uskonnollinen.
Jotkut ystäväni ovat löytäneet uskonnon vasta aikuisina, mikä on harmi.
Jos on itse ex-uskovainen, ja aikuiset ystävät löytävät uskonnon,
Jumalasta tulee paska ex-poikaystävä, joka on koonnut itsensä ystäväsi takia.
Katsot tapahtumia Facebookissa.
"Oletko tavannut Jumalan? Hän on upea."
Joo, kasvettiin yhdessä, hän on mulkku.
Sanoiko hän, että olet rikki ja tarvitset häntä?
Se on hänen muuvinsa. Niin hän toimii. Hän sanoo saman kaikille.
Älä ota häneltä drinkkejä. Ennen kuin huomaatkaan,
syöt hänen ruumistaan, pyhä henki on sinussa… Koko systeemi.
Siellä veljeskunnassa nimeltä kirkko.
Kuka muu käyttää roomalaisia numeroita?
Kuulostaa, niin kuin katuisin uskonnollista kasvatustani.
Niin kadunkin, eli nappiin meni.
Jos on pakko keksiä jotain positiivista sanottavaa,
varmaan se onnistuisi sopivasta summasta…
On siitä ollut ongelmia. Se toi luottamusongelmia.
Uskovaisena kasvaminen teki minusta oudon tavoilla, joita yhä löydän.
Opin hiljattain, että masturboin väärin.
Peruutetaan vähän.
Kun kasvoin seurakunnassa,
lapset olivat kerhossa, jossa sanottiin: "Älä harrasta seksiä." Okei, selvä homma.
Sitten sanottiin, että älä edes masturboi.
Kaikki tytöt sanoivat, että selvä, emme tienneet, että voisimme.
Pojat kysyivät, miksi.
Nuorisopappimme selitti sen meille näin:
"Masturboinnin fyysinen akti ei ole synnin ydin.
Eikä edes orgasmi. Jos näet märän unen, kiitä Jumalaa ja pidä kiva loppupäivä.
Mutta se, mitä ajattelet, kun teet sitä itsellesi…
Siinä se synti on. Himo sydämessäsi. Epäpuhtaat ajatukset päässäsi.
Se on syntiä."
Kun tulin aikuiseksi ja halusin masturboida, ajattelin,
että jos en ajattele mitään,
voin silti päästä Taivaaseen.
Tyhjennä mielesi, anna mennä, hoida homma, nähdään pian, Jeesus.
Koske pelkkään karitsaan.
Näin tein koko aikuisikäni.
Ystäväni kehottivat meditoimaan, ja ajattelin tekeväni sitä jo.
Tarkoitan muuten koko aikuisikääni. En masturboinut ennen kuin aikuisena.
Niin paljon pelkäsin Helvettiä.
Sain ensimmäisen orgasmini opiskeluaikaisen poikaystäväni kanssa.
Tiedättekö, miten noloa on saada ensiorgasmi toiselta ihmiseltä?
Kuin kiinteistönvälittäjä esittelisi omaa taloasi sinulle.
"Täällä on sitten tämä toinen kylpyhuone." Onko minulla toinen kylpyhuone?
"Olet asunut täällä 19 vuotta. Etkö ikinä tutkinut paikkoja?"
Kerran yritin, mutta muistin, että Jeesus suuttuisi.
En oikeastaan omista kämppää, vuokraan sitä yläkerran tyypiltä.
Jos kellarissa tulvii, en saa vuokravakuutta takaisin.
Onko sinulla muutakin näytettävää?
"Näytän sinulle ovikellon." Onko ovikello tärkeä juttu?
"Ovikello on ainoa tärkeä asia.
Kukaan ei saa tulla sisään koskematta ovikelloa."
Koskin minä sitä. "Et tarpeeksi kovaa. Valo ei syttynyt."
Näin olen masturboinut koko aikuisikäni. Hiljattain mainitsin tästä ystävälleni.
Tajuatteko joskus, ettei olisi pitänyt ikinä sanoa jotain?
Sanoin sen huolettomasti ja ajattelematta brunssilla.
"En ajattele mitään, kun teen sitä."
Hän laski haarukkansa pöydälle ja kysyi: "Mitä? Etkö ajattele mitään?"
Ajattelen minä jotain juttuja.
"Mitä ajattelet?"
No, jotain tyyliin "melkein perillä, onpa tämä hupia"…
Automatka-ajatuksia.
Kädet vakaana, älä nukahda, kiva päästä kohta perille ja syömään.
Pitää kiristää vauhtia, Taco Bell menee kiinni.
Hän sanoi minua oudoksi.
"Mikset katso pornoa niin kuin tavalliset ihmiset?"
Sanoin, etten pidä pornosta.
Aina, kun katson pornoa, mietin, pitääkö tuoltakin sheivata?
Väsyttää ja viluttaa.
Ei mitään pornoa vastaan. En väitä, että porno pilaa parisuhteita.
En ole sitä mieltä.
Yksi poikaystävä tykkäsi hierontapornosta, jossa hieroja panee lopuksi asiakastaan,
eli joskus sain seksin yhteydessä hieronnan!
Siinä esimerkki hyvästä pornosta.
Ystäväni oli kauhuissaan. Hän sanoi,
että tämä munkkimasturbaatiojuttu on paljon oudompaa ja kamalampaa -
kuin mikään näkemäni porno, ja olen nähnyt lähes kaiken.
"Pornovaihtoehtoja on netissä valtavasti.
Mene kotiin ja googlaa 'pornoa naisille'. Lupaa minulle, että teet niin."
Menin kotiin ja googlasin sen, etten olisi outo brunssilla.
Sieltä löytyi paljon yllätyksiä.
Ensimmäinen hakutulos oli linkki Avengers-elokuviin Disney+:ssa.
Minusta he hyppivät liikaa. Juonia on liian monta.
Loki on melkein perillä, mutta nyt kapteeni Amerikka…
Pitää palata alkuun. Eri vauhti, eri paine, ja pesukarhu?
Ei.
Toinen hakutulos oli nettisivu,
jonne oikeat parit lataavat omia seksivideoitaan.
Oikeat parit: "Olemme niin onnellisia ja rakastuneita,
että päätimme kuvata rakasteluamme -
ja ladata video nettiin sinulle, yksinäiselle ihmiselle.
Toimiiko? Oletko märkä?"
En oikeasta kohdasta.
Onnittelut silti. Teidän juttunne vaikuttaa erityiseltä.
Viimeinen hakutulos oli asia, jonka olemassaolosta en tiennyt.
Audioporno.
Se on sitä, miltä kuulostaakin. Ei kuvaa, pelkkä ääni.
Ei pornotähtiä, vaan pornoääninäyttelijä,
joka kuvailee seksikästä tilannetta.
Vähän kuin podcast, mutta älä kuuntele ajaessa.
Koska se on "naisille", siinä on juoni.
Kuka vain voi katsoa, he eivät mieti sitä.
Ei hän hyppää mikkiin: "Nyt lähtee, narttu!"
Siinä lämmitellään hitaasti.
Löysin 20 minuutin pituisen pätkän.
Lähetän sen sinulle, jos laitat yksityisviestin.
Ensimmäiset 12 minuuttia -
mies rauhoittelee sinua,
koska olet ollut autokolarissa.
Se on esileikki.
Tulin tosi kovaa.
Minä…
En edes päässyt seksiin asti.
Rauhoittelu toimi itsessäänkin. "Ei hätää. Hengitä syvään. Älä huoli.
Vakuutusyhtiöt selvittävät asian kyllä."
Voi luoja, niinpä. Siksi meillä on vakuutukset!
Hän kysyy, mitä muuta voi tehdä. Antaako suuseksiä?
Ei, minulla on Allstaten vakuutus. Olen hyvissä käsissä.
Kiitos paljon, Boston. Olitte upeita.
Kiitos paljon.
Arvostan teitä todella. Kiitos.
Olitte ihania. Kiitos valtavasti.
JOS KÄRSIT MIELENTERVEYSONGELMISTA TAI ITSEMURHA-AJATUKSISTA,
APUA JA TIETOJA - ON OSOITTEESSA WANNATALKABOUTIT. - COM
Tekstitys: Otto Nuoranne