Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIXOV HUMORISTIČNI SPECIJAL
Poželite dobrodošlicu Taylor Tomlinson!
Hvala vam najljepša!
Hvala!
Hvala vam od srca! Hvala!
Toliko mi znači što ste tu. Zadnje su dvije godine bile teške.
U jednom trenutku sam napravila šiške. Postalo je gadno.
Nisam ih željela. Samo sam htjela da ljudi provjere kako sam. I upalilo je.
Objavite selfie sa šiškama
i svi krenu: „Emoji vatre. Naprijed, curo!” Onda pošalju poruku: „Jesi dobro?”
Ovako je bilo. Napravila sam šiške
i dva dana poslije prvi put sam uzela gljive.
I čim sam ih uzela, zaključila sam: „Prvo sam trebala uzeti njih.
Vjerojatno ne bih bila napravila šiške da sam si oprostila, zar ne?”
Ali kad nosite šiške, osjećate se točno kao kad uzmete gljive.
Stalno ispitujete prijatelje: „Izgledam li čudno?
Rekli biste mi da izgledam čudno, zar ne? Je li drukčije, ali loše? Zar nije dobro…
Ma predomislila sam se. Ne želim to učiniti.
Je li kasno? Već se događa? No dobro, mogu biti takva osoba.”
Opet idem na psihoterapiju. Ide li tko na terapiju?
Uglavnom žene. U tome je problem.
Teško je ići na terapiju.
Terapeutkinja mi je rekla da sabotiram samu sebe kad se približim ljudima.
Mislila sam da je to sranje pa sam joj se prestala javljati.
A onda sam napokon nastavila s terapijom jer sam hodala s dovoljno ljudi
koji su mi dali iste povratne informacije o mojoj usranoj ličnosti.
Znate kad ispunite romantičnu kvotu i zaključite: „Čini se da sam ja problem!
Stigle su recenzije i… jednoglasne su. Kakva depra.”
Nakon gadnog prekida prije nekoliko godina okrenula sam se sebi
i rekla: „Svih pet tipova misli
da se u svađama ponašaš kao rakun zarobljen u vreći za otpatke.
Možda je vrijeme da uzmeš sredstvo za smirenje ili cjepivo protiv bjesnoće.”
Sad sam na lijekovima. Još tko? Na antidepresivima?
Lijekovi? Da.
Lijepo. Na čemu smo? Viknite.
Zoloft, Lexapro.
Ma pogledajte nas. Ekipa se okupila!
Ajme! I ja nešto uzimam.
Nikad ne bih rekla što, to je intiman podatak, ali…
Ma šalim se. Uzimam više lijekova. Klonopin za napadaje panike.
Tako mi je drago što imam Klonopin
jer prije tog lijeka doživljavala sam napadaje panike prije odlaska nekamo,
a to je najgori trenutak jer onda morate potiskivati
napadaj panike kao govno za koje nemate vremena.
Znate na što mislim? „Izbacio sam 60% toga.
Nisam gotov, ali moram na posao.
Ostalih 40% riješit ću poslije
ili ću to dovršiti u velikom odjeljku u WC-u ako ne bude nikoga.”
Propisali su mi nešto za spavanje
jer imam noćne strahove. To se ne može ležerno opisati.
„Probudim se vrišteći i…”
Te tablete za spavanje su super.
Ne zaustavljaju more, ali ne možete se micati dok traju.
Zvuči loše, ali prije sam se budila usred noćne more prestravljena,
a sada nastavim spavati dok mora prirodno ne završi
pa bar imate osjećaj da ste nešto priveli kraju.
Kažete: „Aha, na kraju me probode.
Taj preokret nisam očekivala, M. Noćna Mora Shyamalan.”
Mislila sam da uzimam antidepresiv. Pokazalo se da nisam.
Zapravo uzimam stabilizator raspoloženja koji služi kao antidepresiv.
Nešto zabavno o lijekovima na recept.
Sve što propisuju rabe za valjda četiri različita stanja.
Zapravo ne znate na čemu ste
dok ne nađete djelotvornu kombinaciju i onda sami izguglate sve tablete.
Nakon godina pokušaja i pogrešaka našla sam kombinaciju koja meni pomaže
i prije šest mjeseci sam je guglala jer nemam što izgubiti.
Ispostavilo se da se sve što uzimam uglavnom rabi za bipolarni poremećaj.
Vratila sam se psihijatrici i rekla: „Čujte.
Mislimo li…?”
A ona će na to: „O! Da!”
Rekla sam joj: „Jebote, zar se tako priopćava ljudima?”
Odgovorila je: „Ne, naravno da ne. Nismo znali.
Drago mi je što smo otkrili.” A ja joj kažem: „Mi?
Zbilja niste znali da sam bipolarna?” Ona će na to:
„Ne. Mislili smo da liječimo tjeskobu i depresiju.”
Rekla sam: „U redu. Jer meni se čini
kao da ste mi htjeli podvaliti lijek, a toga nisam bila svjesna.”
Rekla sam da ne znam što mislim o toj dijagnozi. A ona će na to:
„Ako vam je lakše, ne morate reći
da ste bipolarni. Možete reći da imate bipolarni poremećaj.”
To mi zvuči kao kad netko kaže:
„Rekla sam da se ponašaš kao kučka.”
Tako mi je drago što sad znam da sam bipolarna.
Imam prave lijekove, prsten koji otkriva raspoloženje, nosim se s time.
No kad sam tek saznala, bila je to gorka pilula.
A progutala sam gomilu pilula.
Jer kad tek saznaš takvo što,
zapitaš se: „Čovječe, hoću li ikom reći? Trebam li ikom reći?
A ako kažem drugima,
jesam li dovoljno seksi i/li talentirana da budem nadahnuće?”
Ako ja imam nešto i netko drugi to ima, i sazna da i ja to imam,
hoće li se osjećati dobro ili loše zbog te informacije?
Kad sam dobila dijagnozu, počeli su nabrajati imena.
„Znate tko je još bipolaran? Selena Gomez.”
I odmah sam se osjećala bolje.
„Jako je zgodna. U redu, bit ću bipolarna.”
Nisam odrasla u obitelji u kojoj se vodilo računa o mentalnom zdravlju.
Bili smo vjernici.
Ne znam jeste li pokušali reći svom konzervativnom ocu
da imate duševnu bolest? Reakcija nije bajna.
U srednjoj sam rekla tati da mislim kako sam depresivna.
Savjetovao mi je da jedem proteine. „Uzmi žlicu maslaca od kikirikija.”
Danas gomila očeva jedva prolazi kroz život
i grčevito se drži za staklenku maslaca od kikirikija kao da je to rješenje,
plutača u oluji.
„Proći će!”
Jedini savjet o duševnom zdravlju koji mi je tata ikad dao
bio je kad sam imala napadaje panike, nisam znala što su i bojala sam se.
Rekla sam da ne znam što da napravim kad se tako osjećam.
On je rekao: „Dobro.
Jedino što ti mogu reći jest, kad se tako osjećaš,
što više se udalji od ljudi do kojih ti je stalo…
dok se ne budeš osjećala drukčije.”
To je dobar savjet ako ste vukodlak.
„Otrči u šumu dok ne prestaneš biti čudovište.
Neka ne vide tvoju preobrazbu. Neće te istinski prihvatiti.”
Neki su me prijatelji strašili u vezi s lijekovima.
Rekli su: „Probao sam antidepresive.
Nisam se dobro osjećao. Kao da nisam pri sebi.”
Sad kad ih ja uzimam, ni ja nisam pri sebi i to je sjajan osjećaj.
Dobro? Ma i dalje sam ona ista.
Samo mi se sad čini da netko sjedi na meni i utišava me.
„Prestani govoriti. Sve ćeš upropastiti. Pokušavamo ti pomoći.
Dosad bi se već udala da samo zavežeš.
Sjećaš se toga? Da, i mi. Pokušavamo ti pomoći. Zaspi.
Odaberi drukčiju pustolovinu.”
Upozore vas i na nuspojave.
„Libido bi vam mogao opasti.”
I iskreno, doživjela sam to otkad sam na lijekovima,
ali ne mogu razabrati je li mi libido slabiji
ili mi je samopouzdanje jače.
Kužite?
Je li kvaka u tome da nisam raspoložena ili ne trebam potvrdu? U čemu je štos?
Jer depresija vas baci na koljena,
a onda pomislite: „Kad sam se već spustila, mogu nekomu uljepšati dan.
Šteta truda.”
Ako se ne smijete, čestitam na serotoninu.
A ako se pitate što je to, bez brige. Imate ga dovoljno.
Nisam bila sigurna hoću li ovdje govoriti o tome,
ali trebao mi je novi materijal pa sam odlučila da sve prolazi.
Iskreno, iznenadila sam se
što me to tako pogodilo jer mislim da sam liberalna.
Nitko se ne treba osjećati loše ako mu dijagnosticiraju duševnu bolest
jer su to samo informacije o vama koje vam pomažu da bolje skrbite o sebi.
Da.
Nema ništa loše u bolesti.
To je kao da ne znate plivati.
Možda vam je to neugodno reći i možda teško stižete na neka mjesta.
Ali postoje narukvice za plivanje.
Ako uzimate svoje narukvice za plivanje,
možete ići kamo god poželite.
I znam da će neki reći: „Ali Taylor, što ako me ljudi budu osuđivali?”
Njih nije briga hoćete li preživjeti tako da, tko ih šljivi?
Možda malo jebeš te ljude.
Ne znam.
Ipak, morate uzimati narukvice za plivanje
jer nije fora znati da ne znate plivati,
ipak otići na bazen i skočiti u duboki dio, tako da to postane tuđi problem.
Vi mlatarate i uvjeravate ostale da ste dobro. Ali doslovno se utapate.
Onda netko drag i zgodan uskoči da vas spasi.
Vi kažete: „Ništa mi nije. Znam plivati.” A zapravo tu osobu držite pod vodom.
„Pretvorio si Kevina u narukvicu za plivanje,
a to nije pošten odnos prema Kevinu.”
Onda netko prođe plutajući na leđima i zapitate se što je to.
Odgovor je: „Netko koga su roditelji podupirali u bazenu…
dok nisu bili sigurni da se neće utopiti.
Izvoli narukvice za plivanje.”
Imala sam tremu prije priznanja, da me ne bi drukčije doživljavali.
Rekla sam svim prijateljima, to se nije dogodilo i baš sam se uvrijedila.
Neki su mi prijatelji to isto priopćili, a ja nisam mogla doći k sebi.
A kad sam ja rekla svojim prijateljima, rekli su da im je logično.
„Sad nam je puno toga jasnije.”
Rekla sam jednom od najboljih prijatelja Dustinu,
a on je odgovorio: „Tvoja duševna bolest bila je znak prepoznavanja.
Nisam znao o čemu je točno riječ, ali znao sam da je imaš.”
Zbilja dobro.
Inače, romantični partneri nisu mi davali te povratne informacije.
Nisam zbog toga napokon potražila pomoć.
Svi moji dečki rekli su mi da imam problema s povjerenjem,
a to lažljivci kažu kad ih napokon prozrete.
„Imaš problema s povjerenjem.” Ti imaš seksi kolegicu i zaključan mobitel, dakle…
Imam probleme s povjerenjem, ali zaslužila sam ih, dobro?
Zbilja jesam.
Prevarili su me na faksu. Moj dečko s faksa
spavao je sa seksualnim radnicama,
tj. prostitutkama ako ste stari i ne znate da ta riječ više nije prihvatljiva.
Katkad se stariji ljudi iz publike zbune:
„Što je seksualna radnica? Bavi li se time moja unuka na Instagramu?”
A vi kažete: „Ma ne, samo je seksi. To su kozmetički proizvodi.
To je nešto… Nešto drukčije.
Vaša unuka ne… To nije posao.
To nije stvarno.” Ne smijete više reći prostitutka.
To je kao da komičara zovete klaunom.
Tehnički gledano, ne griješite, ali jebena ste šupčina.
Rekla sam terapeutkinji da me dečko tako prevario
i nije rekla ono što sam željela čuti,
odnosno: „Sirotice, dušice, ova seansa je besplatna.“
Umjesto toga je rekla da se možda ostvaruje ono u što vjerujem.
Zvučalo je intrigantno. Onda je rekla da je to loše.
„Možete li onda reći da imam proročanstvo koje se samo ostvaruje?
Je li Selena Gomez proročanstvo koje se samo ostvaruje?”
Pitala sam što to točno znači.
Rekla je: „Katkad očekujemo da se netko loše ponaša prema nama
pa se prema njima odnosimo kao da će se prema nama odnositi loše.
Mislili ste da će vas netko prevariti pa ste se tako odnosili prema njemu
dok vas nije prevario, a onda ste rekli: ‘Eto vidiš!’”
Onda mi je svanulo.
„Znači, ja sam vještica.”
A ona je rekla: „Jako blizu. Vi ste kučka. Morate…”
Mene nije bilo briga, čula sam samo Gryffindor!
Trudim se imati više povjerenja.
Na početku terapije bilo mi je puno gore. Na prvoj seansi rekla sam joj:
„Tip s kojim hodam uvijek mi se javlja na telefon ‘hej, ljepotice?’”
Pitala je u čemu je problem. Rekla sam: „Još ne znam.
Ali kad saznam tko je ‘ljepotica’…”
Pitala je jesam li to možda ja.
Rekla sam: „Oprostite, mislila sam da smo došle raditi.”
Danas mislim da sam slatka, ali bila sam ružno dijete s iskrenim roditeljima
i to vas nikad ne napušta.
Ružno dijete s iskrenim roditeljima,
ma koliko privlačni bili kao odrasli,
ako vam itko kaže da danas lijepo izgledate,
reći ćete: „Ma svejedno, ja znam prokletu istinu.”
Kad sam imala deset godina, pitala sam tatu jesam li zgodna.
Odgovorio je: „Čuj,
ja nisam bogzna kako zgodan, zar ne?
Nisam, ali svako jutro se probudim i trudim se.
Istuširam se, obučem lijepo odijelo i nije mi loše!”
A onda je otišao na posao.
A ja sam valjda postala komičarka.
Tako je odgovorio svojoj desetogodišnjoj kćeri.
„Ti i ja smo dobili karte kakve smo dobili, krumpirolika.
Uredi se, više od toga ne možeš. Ne idi na spavanje s mokrom kosom.
Katkad natakni šešir, prekrij dio te glave. Žao mi je što je tolika.”
Mislim da sam zgodna, imam veliku glavu.
Znam to jer mi je svaki tip s kojim sam hodala istaknuo:
„Obožavam tvoju veliku glavu.”
Najviše volim
kad vam daju kompliment u vezi s onim što mrzite,
npr. „Obožavam tvoje mekane ruke.” „Dobro.
Da? A ja volim tvoja čudna muda, kakav je to osjećaj?
Kakav je osjećaj kad te prihvaćaju?”
Grozno je izlaziti sa mnom. Što god lijepo učinite ili kažete, slegnem ramenima.
Jedan partner mi je rekao da je očijukanje sa mnom kao udaranje vode.
Pitala sam: „Zašto? Zato što nema smisla ili zato što pritom izgledaš glupo?”
Pitao me jesam li to čula. Priznala sam da taj put jesam.
A onda me prevario, dakle, proročanstvo se ispunilo!
Ne mogu protiv sebe. Na početku veze s tipom
pretpostavljam da su svi njegovi lijepi postupci potez koji izvodi sa svima,
a ja ne kanim nasjesti na njegovu koreografiju.
Pitam: „Je li ovo tvoj potez?
Otvoriš vrata auta kad smo na spoju? Je li to tvoj potez?
Tako ti to izvodiš?
Slatko. Sigurno često upali.
Je li… Je li ovo tvoj potez?
Ideš sa mnom na sprovod mog djeda i držiš mi kišobran dok kiši?
Je li to… Je li to tvoj potez? Tako ti to izvodiš?
Ne želiš da se smočim. A ipak sam vlažna. Kako god.
Nisam ja od jučer. Imala sam dva djeda.
Je li ovo…
Je li ovo tvoj potez?
Umrijet ćeš kraj mene u bolnici s 86 godina dok me držiš za ruku?
Je li to tvoj potez? Tako povaljuješ komade?”
On kaže: „Skupa smo 60 godina.”
Ja mu kažem: „Kurviš si i ja to znam!
Nemojte me pokopati s njim. Umire s drugima meni iza leđa.
Ne mogu to dokazati, provjerite mu mobitel kad upotrijebi gusku.”
I zato idemo na terapiju.
Ljudi se boje terapije jer misle da netko sjedi i govori im: „Očajan si.”
No nije tako, ti sjediš i govoriš: „Očajan sam.”
A onda vam terapeut kaže: „Sjajno, počnimo od toga.”
Terapija uspijeva iščeprkati zašto ste smeće.
Na terapiji kažete: „Evo što sve ne valja kod mene.”
Terapeutkinja sasluša. I sve stavi na zid kao da skupa rješavate zločin. Zabavno!
Onda uzme crvenu uzicu kojom se detektivi služe kod kuće
kad ih maknu sa slučaja jer su se odmetnuli
i počne povezivati svako sranje u vezi s vama
s odgovarajućim traumama iz djetinjstva.
A vi uzviknete: „Ajme! Zato sam takav.”
A ona kaže: „Zato ste takvi.”
Pitate jeste li sada izliječeni. A ona to odlučno odbaci.
„Nipošto.” Pitate što da dalje učinite.
„Nastavite dolaziti ovamo svaki tjedan
i nosite kreditnu karticu.” Pitate hoćete li se ikad izliječiti.
A ona će na to: „Ne znam, ponesite kreditu karticu!”
Svašta sam dokučila na terapiji.
Jedem kad sam pod stresom. Ne znam je li još tko takav.
Fora, sedmero ljudi.
Ostali misle: „Ne, prestanemo jesti na vrijeme,
a onda zahvalimo Bogu na toj prilici.
Hrana je za mene samo gorivo.”
Ako ste jedni od tih, ozbiljno kažem, odmah odjebite.
Vratit ću vam novac, ne trebam vašu potporu.
Dobro mi je.
Ako ne znate što znači jesti pod stresom,
to je kad jedete da podnesete neugodne osjećaje.
Ako sam tužna, tjeskobna ili budna, rado jedem da se umirim.
Ako još niste sigurni jeste li takvi, zapitajte se nekoliko pitanja.
Prvo, kad jedete nachose u javnosti, ljutite se što to drugi vide?
Mislite da za nachose trebate zastore da se osamite? Ja mislim.
Jeste li sve najbolje obroke u životu jeli u vlastitom autu oko 23 h?
Pod treperavom uličnom svjetiljkom?
Jeste li ikad jeli kolač dok ste se osjećali dobro
i željeli da ste tužni
tako da ima bolji okus?
Zvuči kao da nas je više od sedam.
U terapiji sam otkrila dan u djetinjstvu kad sam pojela jesti pod stresom.
Imala sam osam godina i jela pecivo u kuhinji,
a tata je ušao i rekao:
„Odloži to pecivo. Moram ti nešto reći.”
Tada mi je rekao da mi je mama umrla.
Negdje u mozgu nešto je kliknulo, tipa:
„Kad prestaneš jesti kruh,
ljudi preminu.”
Vratila sam se u četvrti razred kao anđeo smrti.
„Zagazi preko međa, prebij majci leđa.”
A ja sam govorila: „Prestani jesti kruh, mama ti postane duh.
Taj drugi dio kletve su izostavili, ali…”
Kao dijete sam šuškala. Ja vam to kažem jer mi nitko nije rekao.
Pozvali su me sa strane godinu poslije u školi.
Netko je rekao:
„Tvoja učiteljica misli da imaš govornu manu.”
„Što je goforna mana?
Ješte li se obratili prafoj osobi, jer ja razvaljujem.”
Umirili su me.
„Samo drukčije izgovaraš riječi, izgovaraš š umjesto s,
ima li to smisla?” Odgovorila sam im:
„Šigurna šam da bih primijetila
da izgovaram š umjesto š.
Faljda ćete naći onoga koga tražite.
Ako imate dodatna pitanja, šjedit ću na klackalici.”
Znam da ljudima nije ugodno čuti šale o mrtvim mamama.
Znam to i ako vam je neugodno,
ne znam što da kažem, trebali ste se više truditi i biti ovdje umjesto mene.
Iskreno, nikad mi nije namjera izazvati nelagodu tim podatkom.
Do te mjere da sam prije svima lagala.
Kao dijete govorila sam da su mi roditelji rastavljeni,
a ne da mi je mama mrtva.
I to je odlično funkcioniralo
dok prijateljica nije saznala da sam lagala i jako se uzrujala.
Rekla je: „Mama ti je mrtva? Rekla si da su ti roditelji rastavljeni.”
A ja sam na to: „Pa istina je!
Rastavio ih je Isus.”
Njoj su oba roditelja živa tako da nema pojma koliko je to smiješno, ali…
S vremenom će skužiti foru.
Ta šala ne razvali odmah.
Baš kao rak, koji je dokrajčio moju mamu!
No dobro.
Ovako stvari stoje, Bostone.
Čeka nas još kojih šest minuta šala o mrtvim mamama.
Znam. Mislite da je šest minuta dugo.
Neće vam se tako činiti. Zaštitila sam je.
Položila sam mamu na počinak
u lijepom lijesu sazdanom od šala o kitama i referencija o pop kulturi.
U sljedećih šest minuta svatko će naći nešto za sebe.
Smijat ćete se, plakati, zaboraviti da je mrtva.
Ali znam da vas preplavljuju osjećaji
jer mislite: „Taylor, mi smo dobri ljudi. Oni se ne smiju šalama o mrtvim mamama.”
Ako se trudite biti dobra osoba na komičarskom nastupu,
tratite vražje vrijeme.
Dobra osoba na komičarskom nastupu je kao recikliranje u zabavnom parku.
Već ste došli i dio ste problema, dignite ruke i zabavite se.
Znam da ste dobri ljudi. „Taylor, znamo te 25 minuta.
Grozno nam je što ti se ikad dogodilo išta ružno.”
Hvala najljepša, Bostone.
Ali shvatite da se to ružno već dogodilo i sad govorim o tome u mikrofon
pred ljudima koji su platili da budu ovdje,
što znači da je ono ružno sada novac.
Mislite li da bih bila ovako uspješna
u svojim godinama da mi je mama živa?
Ni u ludilu, jebote!
Podučavala bih kreativno pisanje i voljela sebe
i sjedila bih jednako neupućena kao vi seljaci, dobro?
Ona je na nebu, ja sam na Netflixu, sve je ispalo dobro.
To sam zbilja izjavila na terapiji.
A terapeutkinja je odgovorila:
„Ovaj tjedan trebaš doći dvaput.”
Neki se rastuže jer sam imala osam g. No to je super doba da izgubite roditelja
jer ste tako glupi da jedva kužite što se događa.
S osam godina znala sam da mrtve mame imaju samo Disneyeve princeze.
Ovo je očajno, ali hoću li se sad jako proljepšati?
Onda sam ušla u pubertet:
„Ne, očito me Bog sada samo mrzi, kakva depra.”
To je šala, u redu? Bog nikog ne mrzi. Bar ne više.
Ali jeste li čitali Stari zavjet? Majke ti mile.
Stari zavjet je moj omiljeni album Taylor Swift.
Hit za hitom.
„Ne vjeruješ u mene? Zmije! Pogledaj na što si me natjerao.”
Očito, bjelkinja sam u 20-im godinama, logično da ću T. Swift usporediti s Bogom.
Ona je jedini bog u kojeg još vjerujem, dobro?
Ne vidim da pravi Bog opet snima svoje stare hitove,
a iskreno, vjerojatno bi trebao jer su njihovi sadašnji vlasnici koma.
Brzo odrastete kad mladi izgubite roditelja.
Vidjela sam truplo s osam godina, dakle, godinama prije nego što sam vidjela kitu.
A to nije prirodni redoslijed,
tako bar kaže Knjiga o tijelu za američke djevojke.
Iako bi možda trebao biti, jer ludo je. Kita?
Puno više traumatizira nego mrtva mama.
Neusporedivo je gore. Vidim mamu i mislim: „Pravila mi je užinu, sad je jako mirna.”
Kad sam prvi put vidjela kitu:
„Ajme meni! Tko je iskopao oči Jabbi The Huttu?
Nimalo me to ne pali. Ne.
A nijednom nisam rekla Beetlejuice!”
Nisam vidjela previše kita i više ih ne želim vidjeti.
Nisam protiv muškaraca, iz nekog razloga me privlačite, ali časna riječ,
kad god vidite novu kitu, prolazite razdoblje prilagodbe, zar ne?
Brzinski se morate pripremiti… i bacate se na posao.
Predugo sam ostajala u vezama
jer nisam bila spremna vidjeti novu kitu. Nisam mogla…
nisam to mogla progutati, doslovno ili u prenesenom smislu.
To nije bilo u meni, nije moglo ući u mene. I…
Ma koliko kita vidjeli, kad god vidite novu kitu,
kao da skačete u hladni bazen.
„Malo ću plivati uokolo da se naviknem na ovaj.
Dobro, ovaj je dublji od prethodnog, ali neka.
U redu. Zato uzimamo narukvice za plivanje,
radi ovakvih trenutaka.”
Kontroliraj disanje, seksi djevojko, možeš ti to.
S obzirom na opcije genitalija, mislim da je kita srdačnija.
Dignu se, drago im je što te vide, mašu, prvi put im je.
Kao prednji rep, zar ne? Guglat ću, nema veze.
Čisto nagađanje. Nikad nisam vidjela vaginu, ni svoju, kršćanka sam.
Ali koliko čujem,
dolje je jako jezovito. Tamna jeziva rupa, rupa? Molim, što?
Kad god me netko zadovoljava prstima, mislim: „Pun si povjerenja,
jer ni ja ne znam kamo to ide.
Možda ondje držim bipolarni poremećaj. To bi moglo biti…
Zapravo, ako išta vidiš, možeš li to istrugati?
Kao papa test za mentalno zdravlje?”
Ne radite to. Morate zakriviti prst, kao kad se dojenče guši, znate li?
Ovako ćete ga preduboko gurnuti, bit će kasno.
Ali ako zakrivite prst, zgrabit ćete to i izvući.
Volim izvoditi tu šalu jer je pretjerana,
ali ipak naučite nešto što može spasiti život.
Divna mi je pomisao da netko nakon puno godina kaže:
„Da nije bilo te šale o kiti, moja nećakinja ne bi preživjela.”
Najluđe je što mi je mama umrla od raka. Vidite? Malo je falilo da zaboravite.
Onda se tata ponovno oženio i pomajka je dobila rak.
Dobro je, bez brige. Ne bih vam to učinila dvaput.
To Bog razgovara s mojim tatom.
Čim se pomajka razboljela, braća i sestre i ja smo se šokirali.
„Zar tata prenosi ljudima rak?”
Mislili smo da je karcinogen.
„Nemoj mu ništa grijati u mikrovalnoj. Mislim da to tako izvodi.”
Da je i drugu stajao glave,
upozorili bismo žene na kršćanskoj aplikaciji.
Ono najosnovnije:
„Kemikalije u ovome izazivaju rak. Provozajte se na vlastiti rizik.”
Kao da mi neki ne vjeruju da je živa.
Sasvim je dobro. Sretna je, zdrava, sjajna ženska.
Zovemo je mama jer kad se tata oženio njome,
naziv je bio slobodan.
Rekli smo: „Ma budi mama, koga briga.”
Pardon, ako vam glavna glumica ode
i dobijete novu glavnu glumicu, ne biste je ružno dočekali. „Ovo je Lisa.”
Neka preuzme glavnu ulogu, ima slobodno mjesto.
Usto, bili smo tada tako mladi i tata se tako brzo oženio,
mislim da se nadao da ih može zamijeniti, kao Indiana Jones,
prije no što itko primijeti.
Kao kad ste klinac, hrčak vam ugine i roditelji ne žele objašnjavati smrt
pa vam kupe novog koji izgleda isto
i kažu: „Ma ne, to je Connie, samo što sad grize.” To je i on učinio.
Ali s mamama.
Inače nikad nisam govorila o tome, o maminoj smrti,
da ljudima ne bi bilo nelagodno.
A i kao mnogi s traumama iz djetinjstva, dakle, gotovo svi prisutni…
Možda mislite: „Mislim da ih nemam, imam super roditelje, lijepo djetinjstvo,
a ovaj ‘komičarski nastup’ baš mi nije zabavan.”
Fino.
Nadam se da vam je ovo najgora večer u životu.
Zvuči kao da ste se dosad lako izvlačili i trebate drukčije sagledati situaciju.
Većina ima traume iz djetinjstva i kad odrastete, pomislite:
„Uspio sam! Više ne moram razmišljati o tome.
Koliko ključeva! Moj je cijeli svijet!”
Pa počnete potiskivati sve mračno što vam se dogodilo kao djetetu
dok više i ne razmišljate o tome.
I to dugo funkcionira.
Dok se jednog dana ne udarite jako nožnim prstom o rubnik
i ne počnete nekontrolirano ridati na ulici,
pa zaključite: „Ovo je zbog nečeg drugog.
Čuvao sam svu traumu u tom prstu.
Onda sam njime udario u nešto i sad je sve izletjelo.
Otišlo je ovamo.”
Ne suočite li se s time, nastavit će utjecati na vas
a da toga niste ni svjesni.
Na terapiji sam shvatila, kako mi je mama umrla mlada,
iracionalno vjerujem da ću i ja umrijeti mlada
pa živim vrlo intenzivno i nezdravo
cijeli odrasli život, smatram da ne smijem stati, moram stalno raditi,
moram ostvariti ciljeve, inače sam nitko i ništa.
Prije koju godinu sam se zaručila
kako bih se udala prije nego što umrem,
a to je super seksi način da nekog zaprosite.
Ja to zovem „Šetnjom za pamćenje”, to je moj potez.
Nije uspjelo s bivšim zaručnikom.
Grozno mi je što to moram reći. Zvuči kao čarolija, zar ne?
„Bivši zaručnik!” Grozno.
Nismo prijatelji, ne zato što nije dobra osoba, zapravo je odlična osoba.
Ne znam jeste li hodali s nekim prije negoli sazna da je bipolaran,
ali to se zove „Božjim djelom”.
Bila sam sjajan partner ako ništa nije pošlo po zlu.
Ako ništa nije pošlo po zlu, bila sam fantastična.
Ali ako je jedno pošlo po zlu, prava noćna mora.
Bila sam kao šiljci preko kojih prijeđete kad vraćate auto u rent-a-car.
Sve je super dok vozite prema naprijed.
Ali ako i mrvicu krenete unatrag, probušit ću vam sve gume.
„U čemu je problem? Postavila sam znak.”
Rekli biste: „Znam,
malo sam zabrljao, ali ova se reakcija čini lu…
Drugi ležeći policajci ne reagiraju tako.” Na to kažem:
„Onda budi s njom!”
Moj bivši zaručnik i ja nismo prijatelji jer mi se to čini čudnim:
„Družit ćemo se, ići na smrznuti jogurt.” „Molim?
Znam kakvog si ti okusa. Neću kušati jogurt s tobom, psihopate.
Imaju li okus Kevina nakon trčanja?”
Imaju, slana karamela, ali ipak.
Vratila sam se kući nakon što sam raskinula zaruke
radi blagdana koji vas ne vrijeđa, sami ga izaberite.
Svi prijatelji se skrašavaju.
Neki su se jednostavno zadovoljili onim što imaju.
Znate takve parove?
Svi znaju jedan takav par
u kojem je jedna osoba puno više seksi i cool od druge osobe u paru.
Ja ih zovem grožđicama s čokoladnim preljevom.
Jasno, možete spojiti to dvoje, ako baš želite.
Ali kad god ih vidite, pitate se: „Čokolado, što to radiš?
Mogla si biti s bilo kim.
S karamelom, sljezovim kolačićem,
s maslacem od kikirikija, a čula sam da on liječi depresiju,
a ti želiš biti s grožđicom do kraja života?
Bez uvrede, grožđice, super si, prirodni slatkiš, to si ti.
Ali mjesto ti je uz zobenu kašu, zar ne?
Ovo se ne čini ispravnim. Nije li te strah svaki dan
da će netko naići i pocuclati tu čokoladu s tebe?”
Volim tu šalu jer zamišljam da se parovi u publici pitaju:
„Jesam li čokolada li grožđica?
Oboje smo čokolada, zar ne? Čokoladom prelivena čokolada?
Kao bombonijera u foliji?
Ja sam kremasti dio, a ti vanjski jer si čvrst i ako me ostaviš, raspast ću se.”
Neki misle: „Ja sam zobena kaša i ne smeta mi.”
Razgovarala sam sa sretno udanom prijateljicom
nakon prekida zaruka, ne činite to.
Ona se ne sjeća što znači imati slomljeno srce.
Pita: „I, što ćeš sad? Opet izlaziti? Viđaš li se s kime?”
Rekla sam da ću se malo posvetiti karijeri. A ona će na to:
„Zašto se ne možeš usredotočiti i na vezu i na karijeru?”
„Kako da ovo objasnim
tako da ti to razumiješ? Zašto se ne mogu usredotočiti na oboje?”
Jeste li ikad bili na autocesti
i vaš trak stane, ali susjedni se nastavlja kretati,
pa se prebacite u taj i istog časa taj se zaustavi,
a onaj kraj vas se opet pokrene.
Onda se vratite u prvi jer se kreće i čim se vratite,
zaustavi se, a susjedni se pokrene.
I nakon što se nekoliko puta prebacite, pomislite:
„Dobro. Jebote, je li u meni problem?”
A ona kaže: „Ne znam kužim li
jer John i ja se obično ubacimo u trak za grupni prijevoz.”
A ja si mislim: „Gdje ti je djetešce? Ispustit ću ga!”
Zapravo sam brzo ušla u novu vezu nakon prekida zaruka.
Nisam se trudila, uistinu.
Mnogi su mi savjetovali da neko vrijeme budem solo.
Da možda nabavim mačku. Ne dolazi u obzir.
Nikad nakon interakcije s mačkom nisam imala bolje mišljenje o sebi.
Svaka mačka reagira na ljude kao ja kad vidim djevojke
iz svoje srednje škole u robnoj kući. Onako…
O, ne! Tako je sa svakom mačkom. Ne želim se vraćati kući toj energiji.
Ali nisam tražila vezu. Htjela sam zabavan, seksi flert,
u čemu obično ne uspijevam jer imam okruglo, simpatično lice
pa ljudi misle da s njim trebaju izgraditi život.
Kad god predložim da se kresnemo, tipovi kažu: „Ne treba,
ali možeš upoznati moju mamu, hoćeš to?
Čini mi se da bi ti bolje išlo upoznavanje nego seks.”
I ne griješe, znate?
Mogu ti cijelu noć upoznavati mamu. Mamama se jako svidim, bez nekog razloga.
Davno sam hodala s nekim tipom, imali smo užasne probleme.
Otišla sam na ručak s njegovom mamom po savjet
i usred ručka stavila mi je ruku na moju
i rekla: „Znaš, Taylor, moj sin je jako sličan ocu.
Kad bih se mogla vratiti u prošlost,
ne znam bih li se opet udala za njegovog oca.”
A ja sam si mislim: „Zar mi spašavate život u ovom lancu bistroa?”
Bilo je to kao u filmu kad se stariji lik žrtvuje
kako bi putovanje uspjelo, kao Gandalf.
Poručila je: „Bježi, ludo!”
Bila je loša mama i loša supruga, ali fantastična prijateljica,
ajme meni! Cure su važnije od sinova, zar ne?
Svaki dan mislim na nju.
Ni moj dečko nije tražio vezu
kad smo se upoznali, heteroseksualni tipovi su takvi.
Žene se iznenade kad nađu tipa uz kojeg svrše,
a heteroseksualni tipovi kad nađu curu koja kod njih pobudi iskrene osjećaje.
Žene kažu: „Triput sam svršila s njim.”
A tipovi: „Mislim, jebote, jednostavno mi se sviđa.
Cijeli dan smo razgovarali, nisam je poželio udariti, ludilo!
Kao da mi je prijateljica. Ne znam, mislim da joj želim polizati srce.”
Heteroseksualni tipovi su silno ponosni na sebe kad se zaljube. Baš slatko.
Kažu: „Volim te.
To, stari, znao sam da ti to možeš.”
Žene se zaljube i kažu: „Volim te.
Jebote, zar opet? Glupačo.
Prvo si trebala zavoljeti sebe, uporno preskačeš taj dio!
Prvo se moliš pa jedeš pa tek onda voliš!
Ajme meni. Neka, pokušat ćemo ponovno za godinu i pol.”
Moj dečko je sedam godina stariji od mene jer moram riješiti neka pitanja s tatom.
Stariji tipovi su bolji.
Nikad ih ne moraš moliti da kupe lijek protiv žgaravice,
imaju ga u kući.
Izvade ga nakon večere kao piće prije spavanja: „Hoćeš ružičasti sok?”
„Hoću, živio.”
Stariji te ne zovu slatkom ili seksi.
Zovu te čarobnom, zamamnom, riječima koje imaju slogove,
a tipu u 20-ima trebalo bi neko vrijeme da to shvati.
A ni stariji tipovi nisu slatki ili seksi. Oni su naočiti,
elegantni, poput starih slika djeda koje ne biste trebali dugo gledati.
Jeste li našli takvu fotku u prašnjavoj kutiji?
„Opa, tko je to? Ajme, to nije u redu.”
Na tim slikama vam još nisu obitelj. Pripadaju prošlosti i to je sivo područje.
Bit će još čudnije.
Jeste li vidjeli sliku svojih mladih, seksi roditelja? Pa se čudno naljutite
jer znate da nema šanse da bi hodali s vama?
Vidjela sam fotku tate dok je igrao nogomet. Tri tjedna sam šutjela.
„Ostavio bi me u autokinu, isto si smeće kao Danny Zuko!”
Nije kopčao, ali rekla sam mu da ga ne mogu grliti i neću o tome.
Uvijek je čudno ulaziti u novu vezu, osobito odmah nakon prekida zaruka
jer vam se čini da više nikad ne možete izreći ikakvo romantično sranje.
Čak i ako to osjećate, mislite da ste ukleti.
Pa kad sljedeći kaže da želi biti dovijeka s vama, reagirate: „To bi bilo zanimljivo.
Ne mogu više spominjati vječnost, moram ponovno skupiti bodove, ali…
isti smo, stari, sigurno.”
Nove veze su nelagodne jer morate novoj osobi reći što volite u krevetu,
a to znate samo zato što vam je to netko drugi već radio.
Ali ne možete to tako reći. Morate izvoditi igrokaz:
„Dušo, znaš što bi bilo jako zabavno, a nikad mi prije nije palo na pamet?
Znaš na što me tvoje tijelo nadahnjuje?” A zapravo mislite:
„Napravi to kao Craig. Možeš li to svaki put raditi kao Craig?
Craig ništa nije radio kako treba osim toga.
A da ga nazovemo? Da ga nazovemo i pitamo?
Nije to ništa strašno, svi smo odrasli. Sjećaš se kako smo resetirali ruter?
To je isto, dušo. On je samo glas na telefonu s lozinkom.
On mi sada ne znači ništa drugo.
Ne, jasno da sam blokirala njegov broj kad si me zamolio.
Ali kad blokiraš broj, mobitel ga pohrani u drugu mapu.”
Neki će se svađati u autu, nisu to svi znali.
Morate razgovarati o sklonostima u seksu i znati što smijete i ne smijete reći.
Ja godinama govorim tipovima da volim malo grublji seks.
Ne kažem to tako, kažem da sam oštećena.
Ne i heteroseksualni tipovi.
Ako vam on kaže da je oštećen, bježite glavom bez obzira!
Taj tip vas želi strpati u vreću. Dakle…
Katkad mislite da nešto volite, a ne volite.
Mislila sam da volim prostote,
ali volim samo proste, unaprijed dogovorene fraze.
Jeste li to kad rekli nekom koji vam nešto kaže u seksu,
a vi reagirate ovako: „Ne, odbor to nije odobrio.”
Jednom sam se seksala s tipom, bila sam gore i on je rekao:
„Ma pogledaj se!”
Kao da su to moji prvi koraci.
Mislim si: „Bolje počni snimati, tatice, jer se više nikad neću popeti.”
Bez brige, moji roditelji više ne gledaju moje nastupe. Ne zanima ih.
Kršćanski roditelji ne žele gledati
kako im kći jedan sat govori o depresiji i kiti. Nije im zabavno.
Moji roditelji nemaju mračan smisao za humor,
a ja imam, i to mi je drago jer ako se možeš smijati onom najgorem u svom životu
dok ti se to još aktivno događa,
katkad tako preživiš. Primjerice, evo šale koja im se neće svidjeti.
Jeste li znali da katkad, kad nazovete liniju za prevenciju samoubojstava
i poziv se prekine, ne nazovu vas povratno?
Valjda je to trenutak za automatski povratni poziv,
ali katkad samo kažu: „Izgubili smo još jednog, ručak!”
Neki se napeto pitaju je li se to dogodilo.
Jest, prije koju godinu, i bilo je urnebesno smiješno.
Bila sam na podu hotela:
„Je li me kučka otkantala dok pokušavam otkantati samu sebe? To je…
Znali su mi ne odgovoriti na poruku, ali ne i pustiti me da umrem. Prvi put.
To je brutalno.”
Nisam se čak ni naljutila. Možda tako obučavaju volontere.
„Ima noći kad imamo previše poziva.
Petkom je navala, u tim situacijama moraš se osloniti na vlastitu prosudbu.
Ja obično pričekam ime privilegirane bjelkinje,
npr. Chelsea, Kelsey, Taylor.
Te losose bacam natrag u rijeku i nadam se da će sami otplivati uzvodno.”
I da sam bila ljuta, što sam mogla? Napisati recenziju?
„Jedna zvjezdica, ubila sam se.
Nakon ove recenzije poželjet ćete da sam se ubila.”
Izvela sam tu šalu u Teksasu prije koji tjedan
i bjelkinja mojih godina iz publike rekla je: „A tek koliko moraš čekati!”
I ima pravo. Osobno mislim, ako često zovete,
treba postojati program vjernosti.
Kao kad letite istom zrakoplovnom kompanijom.
To treba uvesti i s tim linijama.
Nazovete i kažu: „Molimo, unesite nagradni broj.”
Bip, bip, bip.
„Lijepo je opet vas čuti… Taylor.
Hvala na statusu dijamantnog medaljona.
Treći ste na redu.
Želite li iskoristiti prednost i izbaciti nekoga?”
Moji roditelji su i dalje jako religiozni.
Tata do te mjere da je ustrajao na molitvi naglas u restoranima prije večere,
što je u redu ako vas to pali, ali nemojte duljiti.
Nije pristajao. Držao je duge, razvučene molitve pune osobnih detalja
na koje nitko za stolom nije pristao
pa je pubertet bio težak jer je tata u javnosti govorio:
„Hvala na hrani, Gospode. Hvala što si nas ovdje okupio.
Hvala što je Taylor postala žena i dobiva potrebnu pomoć iz matematike.”
„Mora li ovaj čili znati da krvarim i ne znam oduzimati?
Mislim da Bog zna.”
Zato se više ne grizem što pričam šale o svojim roditeljima dok nastupam
jer kad me pitaju moram li iznositi prljavo rublje,
podsjetim ih na obrok u zalogajnici 1988.
„Rekli ste svima u radijusu od pet separea da sam se noć prije usrala u gaće.
Mogu reći što god želim.”
Više nisam vjernica.
Neki su prijatelji nedavno postali vjernici u odrasloj dobi, što uznemirava.
Ako ste bili vjernik kao dijete i više niste, a odrasli prijatelji to postanu,
kao da je Bog vaš usrani bivši dečko
koji se doveo u red radi vaše prijateljice
i morate gledati kako se to odvija na Facebooku.
Kaže: „Jesi li upoznala Boga? Sjajan je.”
„Da, odrasla sam s njim, kreten je, dobro?
Je li ti rekao da si slomljena i trebaš ga?
To je njegov potez. Tako postupa.
Svima to kaže.
Ne pij ono što ti da. Inače se nećeš ni snaći
i jest ćeš njegovo tijelo, Sveti Duh je u tebi, imaju cijeli sustav
u onom studentskom klubu koji zovu crkva.
Tko još rabi rimske brojeve?”
Zvučim kao da sam ogorčena jer sam odrasla kao vjernica,
što je točno, znači da sam uspjela u naumu.
Iskreno, kad bih morala smisliti nešto pozitivno u vezi s odrastanjem u vjeri,
sigurno bih mogla kad bih imala dovoljno vremena i novca, ali…
Imam neke zamjerke. To mi je stvorilo probleme s povjerenjem
i postala sam čudna jer sam odrastala u crkvi,
na načine koje još otkrivam.
Primjerice, upravo sam saznala da pogrešno masturbiram.
Da se vratim. Dakle…
Dok sam odrastala u crkvi, klinci su imali klubove mladeži gdje ste čuli:
„Nemojte se seksati.” Odgovarali smo: „Naravno.”
Dodali bi: „Nemojte ni masturbirati.”
A cure su reagirale: „Nismo ni znale da to možemo.”
Dečki su reagirali: „Ma zašto?”
Ovako su nam to objasnili, naš pastor nam je rekao:
„Grijeh nije fizički čin masturbacije. Čak ni orgazam. Ako imate erotski san,
zahvalite Bogu na daru i želim vam sjajan dan.
Ali o čemu razmišljate dok si to radite, ekipo?
E to je grijeh. Požuda u srcu.
Nečiste misli u glavi. To je grijeh.”
Kad sam odrasla i željela sam masturbirati, pomislila sam:
„Ako ne mislim ni o čemu,
vjerojatno i dalje mogu ići u raj, zar ne?
Ispraznite um, bacite se na posao, obavite to
i vidimo se uskoro, Isuse, zar ne?
Kao Aladin, dodiruj samo svjetiljku.”
I tako postupam otkad sam odrasla.
Svi prijatelji kažu da moram meditirati. Odgovaram: „Mislim da to činim.”
Ozbiljna sam kad kažem, otkad sam odrasla,
nisam masturbirala dok nisam odrasla.
Eto koliko sam se bojala odlaska u pakao, dobro?
Doživjela sam prvi orgazam sa svojim dečkom s faksa.
Znate koliko je sramotno kad vam prvi orgazam priušti druga osoba?
Kao da vam agent za nekretnine pokazuje vašu vlastitu kuću.
Kažu: „Ovdje je još jedna kupaonica.”
„Još jedna kupaonica?”
„Živite ovdje 19 godina, nikad niste sami pročačkali?”
„Jednom, ali mislila sam da će se Isus naljutiti.
Zapravo, nisam vlasnica, unajmljujem od tipa na katu i…
ako poplavim podrum, neće mi vratiti polog.
Da još što razgledam kad ste već tu?” „Da, pogledajte zvono na vratima.”
„Je li zvono uopće važno?”
„Zvono je jedino što se računa.
Nitko ne ulazi a da ne dotakne zvono.”
„Ali dotaknula sam ga.” „Niste dovoljno pritisnuli, nije zasvijetlilo.”
Dakle, otkad sam odrasla, tako masturbiram i nedavno sam to spomenula prijateljici.
Jeste li ikad nešto rekli i shvatili da to ni mrtvi niste smjeli?
Izjavila sam to ležerno, bez razmišljanja. Rekla sam:
„Ne mislim ni o čemu dok to radim.”
„Molim?” Odložila je vilicu. „Molim?
Ne razmišljaš ni o čemu?” A ja ću: „Ma ne, jasno da razmišljam o nečemu.”
„A o čemu?”
„Ma znaš, blizu cilja sam, dobro napredujem.”
Ono o čemu razmišljaš na izletu.
„Drži ruke na volanu, nemoj zaspati. Jedva čekam da stignem da mogu jesti.
Požuri se, Taco Bell će se zatvoriti.”
Rekla je: „To je tako čudno,
zašto ne gledaš pornografiju kao normalni ljudi?”
„Uf, ne volim pornografiju.” Kad pokušam gledati pornografiju,
zapitam se: „I ondje se moraš brijati? Umorna sam i hladno mi je.”
Nemam ništa protiv pornografije. Nisam osoba koja misli
da gledanje pornografije upropaštava vezu.
Ne mislim tako, dobro?
Hodala sam s tipom koji se palio na porniće
u kojima se maserka na kraju pojebe s klijentom
pa sam katkad, dok smo se seksali, dobila masažu!
To je primjer pornografije koja vam pomaže!
Ali prijateljica se zgrozila. Rekla je: „Taylor, ta tvoja redovnička masturbacija
puno je jezivija i čudnija
od ijednog pornića koji sam gledala, a nagledala sam ih se.
Na internetu danas ima toliko opcija kad je riječ o pornografiji.
Idi kući i guglaj ‘pornografija za žene’, dobro?
Hajde, obećavam ti, ‘pornografija za žene’.”
Otišla sam kući i guglala pornografiju za žene
da ne bih ispala čudna na kasnom doručku.
I pojavilo se mnogo neočekivanih rezultata.
Prvo što se pojavilo kad sam to upisala
bila je poveznica za Disney Plus koji nudi sve filmove o Osvetnicima.
Ako mene pitate, imaju previše priča.
Na cilju ste s Lokijem pa se prebace na Kapetana Ameriku?
Krećem ispočetka.
Drukčija brzina, tlak, a evo i rakuna? Ne.
Drugo što se pojavilo kad sam guglala pornografiju za žene
bila je stranica na kojoj stvarni parovi učitavaju amaterske slike seksa.
Da, stvarni parovi kažu: „Tako smo sretni i zaljubljeni
da smo se odlučili snimati dok vodimo ljubav
i objaviti to na internetu za tebe, usamljenu osobu.
Djeluje li? Jesi li se napalila?”
„Nažalost, ne djeluje kako bi trebalo, ne.
Ali čestitam, čini se da imate zbilja poseban odnos.”
Zadnje što se pojavilo kad sam to guglala
nisam ni znala da postoji, zove se audiopornografija.
To je upravo ono što naziv kaže. Nema slike, samo zvuk.
Zapravo to nije pornozvijezda nego glumac s pornoglasom
koji vam opisuje seksi situaciju.
Kao podcast, ali nemojte to slušati dok vozite.
A budući da je „za žene”, znači da postoji priča.
Bilo tko može gledati, ne provjeravaju.
Ne skoče za mikrofon i kažu: „Izvadio sam ga, droljo!”
Postupno te uvedu u to.
Našla sam nešto što traje 20 minuta.
Javite mi se izravno i poslat ću vam to.
I prvih 12 minuta
priča izgleda tako da vas muškarac smiruje
nakon što ste doživjeli prometnu nesreću.
To je predigra.
Ekipo, kako sam svršila.
Mislim, nisam ni stigla do dijela sa seksom.
Bila mi je dovoljna utjeha. „U redu je, duboko udiši, ne brini se.
Osiguravajuće kuće će to srediti.”
A ja mislim: „Ajme, tako je! Zato i imamo osiguranje!”
Dok je došao do toga: „Kako da ti još pomognem? Da te ližem?”,
mislila sam: „Ma kakvi, imam osiguranje Allstate, u sigurnim sam rukama.”
Hvala najljepša, Bostone, bili ste fantastični.
Od srca hvala.
Ne mogu vam reći koliko mi to znači. Hvala.
Bili ste sjajni. Iskreno, velika hvala.
AKO IMATE PROBLEME S MENTALNIM ZDRAVLJEM ILI SUICIDALNE MISLI,
PODACI I RESURSI SU - NA WANNATALKABOUTIT. - COM.
Prijevod titlova: Ana Sabljak