Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg skal fortelle deg om dette stedet...
...som ikke engang eksisterte for ti år siden.
Det som skapte dette, var ikke begavelse,
eller erfaring...
...det var... frihet.
Vi satte ikke inn rammene, det var bare en tom boks.
Slik at biene bare kan gjøre som de vil?
Ja.
For å la naturen...
-Wow! -Å, wow!
De har virkelig laget en egen struktur.
Det er kunst.
...vise oss en bedre fremgangsmåte.
Og det er ikke bare en måte å drive landbruk på.
Det er en mulighet til å forstå.
Det er nettopp slik
min kone, Molly, og jeg gjenoppbygde denne gården i løpet av det siste tiåret.
Og alt begynte... med en drøm.
TILBAKE TIL DET STORE VESLE LIVET PÅ GÅRDEN
-Eplehagen kunne ligge her. -Ja.
Vi trenger mange ulike kyllingraser.
Vi må finne plass til cherimoyatreet.
-Ja. -Og der borte så jeg det perfekte stedet
-til hagen. -Ja.
-Lurer på om vi kan dyrke bananer. -Herregud!
Så her nede blomstrer det litt vill fennikel...
Da Molly og jeg ankom det som var en gammel,
industriell sitronfarm, hadde vi store ideer.
Slange!
Guri malla! Den skremte meg.
Nå ligger skoen min ved slangen...
Og ingen landbrukserfaring.
...det er litt kinkig.
Hvorfor er du så slem?
Her er vi.
Apricot Lane-gården.
Vi ønsket å dyrke den mest velsmakende maten...
...men på en måte som fornyer jorda
samtidig som vi jobber i pakt med naturen.
Men jordsmonnet virket dødt.
Dette kjemper vi mot.
Den går ikke i stykker.
Plantene var også slik.
Se, Molly, det er en bikube.
De er alle døde.
For å vekke økosystemet til live på eiendommen vår,
måtte vi skape så mye biologisk mangfold som mulig.
Det er variasjonen av levende organismer
som gjenoppbygger liv.
Jøss!
Vi hentet inn hvert eneste dyr du finner i en barnebok.
SMÅKYLLINGER
Et hundre babyender.
Bæsjen deres er gull for oss.
Dyrene, sammen med kompostering
og å tilføye dekkvekster,
var alle veier mot det samme målet.
Å bringe jordsmonnet tilbake til liv,
og å tilføre det viktige mikroorganismer.
Vi gjenoppbygde naturlige habitat
for å få nyttige dyr og planter til å vende tilbake.
Ved det femte året hadde vi skapt en av de mest mangfoldige gårdene
i det sørlige California,
med over 160 ulike vekster.
Men det virkelige tegnet på at vi hadde gjort noe spesielt
var jordsmonnet.
Kvaliteten på maten vi spiser, begynner med jorda den dyrkes i.
Eller beiter på.
Det ligner på stær.
Ja, det synes jeg også.
Jeg får det til å høres enkelt ut, men det var det ikke.
Fuglene angrep frukthagene våre.
Vi mistet nesten 70 prosent av frukten.
Guri malla.
Snegler kvelte trærne våre.
-Vi kan ikke legge ut gift. -Nei.
Endene våre forurenset tjernet vårt.
Prærieulver drepte hønene våre.
Vi mangler omtrent 230 fugler.
Jordekorn nasket fra frukthagene.
Har det aldri vært så ille før?
Aldri.
Jordekornene dreper trærne.
Og hvem kan glemme rekorder med tørke,
vind og brann?
Det er en elektrisk ledning, John, vær forsiktig.
Vi drar nå, John.
-Lekene mine! -Det går bra.
Men så skjedde det noe.
Løsningene på problemene våre begynte å dukke opp
gjennom mangfoldet vi hadde skapt.
Haukene kom tilbake og jagde stæren.
Vakthunder passet på hønene...
...som hjalp præriehundene fokusere på et annet problem vi hadde...
...jordekorn.
Og det de ikke spiste,
ble mat til tårnugler, hauk, røyskatt, grevling og slanger.
Og snegleproblemet...
På bare en sesong
spiste endene våre over 96 000 snegler,
og omgjorde sneglene til nitrogenrik andebæsj,
som gjødslet trærne og dekkvekstene våre...
som i sin tur sauene våre kunne beite på
og dermed tilføre enda et lag med gjødsel for å fornye jordsmonnet vårt.
Og selv når vi ser tilbake i dag,
er det vanskelig å fatte endringen denne eiendommen har gjennomgått
med mindre du ser det med egne øyne.
Velkommen til Apricot Lane.
GÅRDSOMVISNING, 2021
-Hvem reiste lengst? -Hongkong.
-Hongkong? -India.
-Kina.
-Texas. -Texas.
-Det er nesten et annet land. -Det er det.
Så, vi befinner oss midt i fruktkurven.
Til venstre er mandarinene,
og dette er ulike varianter av appelsiner.
Jeg synes det er viktig å huske at alt dere ser her ute,
er resultatet av arbeidet for å gjenopprette jordsmonnet.
Og når du fokuserer på jordsmonnet,
dyrker du mat må en måte som maksimerer næringstettheten.
Det blir faktisk den nydeligste maten du kan spise.
Siden gården nådde delmålet, ti års eksistens,
har dere opplevd noe overraskende eller uventet
etter å ha nådd det punktet?
Jeg tror en av de... de vanskelige tingene foran oss nå er, mer...
Det at vi han mange favorittdyr som nå er aldrende,
og Mo sier at han ikke er en av dem.
Det å finne ut hva vi skal gjøre med de dyrene.
Og selv om vi avler dyr som mat, har vi noen favoritter i familien.
Slipp, Mo.
Skal dere filme mer?
John sluttet egentlig aldri å filme.
Og en av gårdens favoritter er grisemamma, Emma,
som har tatt seg en liten pause...
...og har hatt litt for mye fritid.
Sju år gammel, er hun verken for ung eller for gammel.
Men at ferien er vel fortjent kan ingen nekte på,
Tatt i betraktning hennes legendariske fortid.
-Er det grisunger? -Ja, det er åtte allerede.
Hvor mange tror du hun får?
De sa omtrent åtte eller ti.
Hun var vår første gris.
Bra jobba, Emma.
Ni!
Og Emma...
Vent, er det elleve?
...var i ferd med å bli det mest produktive dyret
gården noen gang har sett.
Guri malla! Sytten grisunger!
Dette er så gøy. Jeg elsker livet vårt.
Herregud!
Har du vasket hendene, John?
Wow!
Ikke bare produserte hun de største kullene...
men også...
Spjælingen.
...en av de minste grisungene.
Vi kaller henne "Tommelise". For hun er på størrelse med en tommel.
Tohundre kilo frodighet som tålmodig styrer
et hav av grisunger.
Ti foringer om dagen.
Leksjoner i graving etter røtter og soving.
Men hun hadde alltid gode avgrensninger.
Og grisungene visste når det var på tide å flytte ut.
Hvem hadde vel ikke trengt litt fritid etter seks kull?
Men nå har det gått mer enn et år.
Og på disse kanter legges det merke til slike ferier.
I gårdsdrift er det en uskreven regel, skjønner du.
Alt på gården må være nyttig for gårdsdriften
og bidra med sin del, eller så må de dra.
Det er for å beskytte overlevelsesevnen til bonden og gården.
Så tiden er inne...
...for vår legendariske gris å formere seg igjen.
Jeg tror hun spiser for 20.
Om nøyaktig tre måneder, tre uker og tre dager
vil Emma få en ny sjanse til å bli mor.
Griser er veldig punktlige.
Jeg vet hvor han skal.
Vi har ikke samme krav til produktivitet
til alle skapningene på gården.
Han her har nok rollen som
en slags kvalitetskontrollør.
Kumquat.
Her kommer Whiskers.
Liker du det?
-Hva har du der, kompis? -Fersken.
Kanskje ikke et eple. Kanskje en fersken.
Ok, ikke for mange.
De er røde når de er modne.
Det er en frukt vi ikke har klart å gå med overskudd på ennå.
Jeg spiser blåbær.
Hvor mange har du spist, Beaudie?
Jeg har... en.
Og en her.
Beaudie.
Hvor mange har du spist, Beaudie?
Jeg tror omtrent... ti?
Etter som tiden går, blir han mer og mer pålitelig...
Kan du ta med noen egg for mor?
Jeg tok tre.
...ikke mindre.
Bare fem?
Vel, det ble ikke 17 grisunger.
Vi kan i det minste stole på Emmas ferdigheter som mor.
De to andre babyene er mye sterkere.
Mora avviste den.
Ikke alle mødre kan håndtere fem...
...og noen ikke engang en.
Du må se innom lammet senere, John.
Mottatt. Det må bli etter Emma.
Emma.
Å nei.
Jeg har aldri sett henne ligge på dem slik.
Da har hun tre igjen.
Vanligvis spretter hun opp igjen om hun legger seg på en.
Kanskje hun har blitt tunghørt.
Jeg vil gjøre rent under disse plankene så hun ikke knuser flere babyer.
Det er en god idé, spesielt der borte.
Hva tror du... plass til å komme seg unna?
Jeg tror det.
Vi har ikke tid til å ale dem opp. Hun må klare dette.
Det er for dypt.
Leonard!
Å nei.
Hva skjedde, Emma?
Jeg springer opp til fjøset og ordner dette.
Trenger du hjelp med jobben?
Hvordan lærte du hva du skal gjøre?
Ingen kan komme, er det andre som kan hjelpe dere?
YouTube.
-Går det bra? -Nei. Molly og Hannah er hos hønene.
Ok, så lenge John holder...
Å, det går bra.
Jeg måtte dra dit litt fortere fordi det kommer regn.
Beklager, Buster.
Du klarer deg bra.
Ok, klarer du å gå?
Du må bare klare å rømme fra mora di.
Du klarer det, Buster.
Hei, jeg leter etter lammet som sliter.
Er han fremdeles her oppe?
Ja, han burde være det.
Hei, mamma.
Hvor er babyen din?
Glem det, jeg fant ham.
Hei, jeg har ham. Han har det ikke så bra.
Jeg gir ham råmelk, så blir han nok bedre.
Du vet hvor du har meg i kveld.
God mandagsmorgen.
Et lett regndryss om morgenen, og så blir det litt tettere utover dagen.
Det blir mye kjøligere enn i går
med temperatur opptil 15 grader...
Hold ut, kompis.
Kom igjen, Blue. Vi må komme i gang.
Livene våre har blitt litt kaotiske.
Men det fungerer allikevel.
Fordi alt her gir noe tilbake.
Hva gjør dere på kontoret mitt?
Inkludert familiens nyeste medlem.
Ikke skad ham, Blue.
Hva har du gjort?
Se på denne nydelige... Nei, Blue.
Først tenkte vi at hunden vår, Blue, ikke kom til å bidra noe særlig
i det faktiske gårdsarbeidet...
men Blue fant et annet skadedyr.
Blue, stopp! Blue!
Blue...
...harejegeren.
Jeg gikk for å se etter lammet, men han er ikke her.
Så ser jeg bak toalettet...
...og han tisser,
helt i nærheten av der det burde gjøres.
Tror du at du klarer det, Blue?
-Vi skal prøve og liksom... -Ja.
...svinge den frem og tilbake.
Så sidelengs mens det går inn.
Ja, gå tettere inntil ham så han kan... Og hold den på skrå. Ok.
Hei, Emma.
Ok, hvor er Buster?
Nei.
Ikke ham.
Kom igjen, Buster.
Leonard til John.
Unnskyld, Buster.
Kom igjen.
Er du ferdig med Emma?
Hver avgjørelse blir vanskeligere på grunn av måten...
Jeg vet hva du vil ha.
...vi lar disse skapningene få plass i hjertene våre.
Hva heter du?
Du ser ut som du har en mohawk, jeg kaller deg "Mo".
Vi kaller dette fruktkurven.
Å, det er gress.
Hei.
Hei, kom igjen.
Greit, Mo. Er du klar for dette?
Tror du han får noen venner?
Jeg håper det. Vi får vente og se.
Og Emma, og spørsmålet om når en gris er for gammel for avl...
En klok gammel bonde sa en gang:
"Du vet det når du vet det."
Vel, nå vet vi det.
Noen ganger, på tross av usikkerheten,
kan det være nok å bare dukke opp.
Kan jeg spørre hva som gjør deg optimistisk for fremtiden?
Vi kom til denne eiendommen
som hadde vært drevet ekstraksjonsjordbruk i 45 år.
Og så på en åtte års tid
fornyet vi den til noe som var bedre
enn selv for 45 år siden.
Den naturlige verdens robusthet
gir meg så mye håp, fordi den bare venter på at vi
skal slippe hele potensialet løst.
Så lenge vi fortsetter å dukke opp,
vil vår lille verden hver dag avsløre flere hemmeligheter.
Hold deg unna det!
Se opp!
Selv om gården vår kanskje aldri vil oppnå perfekt harmoni,
yrer den av uendelige muligheter.
Planetens økosystem fungerer på samme måte.
Å nei. Der stikker Blue.
Blue, vent!
Tekst: Eva Johnsen