Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Den här filmen bygger på protokoll från ett möte
som har gått till historien som Wannseekonferensen.
Fiendens så kallade statsmän talade.
De kunde tillåta sig vara tysta, eftersom deras kanoner talade.
Och deras soldater vann segrar i en oerhörd omfattning,
som saknar motstycke i historien.
Det är ett nöje för oss som berlinare att uttrycka vår varma tacksamhet
till er, min Führer, å hela det tyska folkets vägnar.
Jag tror att jag talar för hela folket när jag säger, min Führer:
Vi stod vid er sida när de var tysta, i svåra och i lyckliga stunder,
och vi ska stå med er genom alla katastrofer
tills vår segers stolta timma...
Berlin, krigsvintern 1942.
Förföljelsen och mördandet av Europas judiska befolkning är sen länge inledd.
De 20 januari träffas de högsta företrädarna för SS,
NSDAP och ministerbyråkratin
på en konferens i en villa vid Großer Wannsee.
Den som bjudit in till detta frukostmöte är Reinhard Heydrich,
chefen för Rikssäkerhetsöverstyrelsen, RSHA.
På dagordning står "den slutgiltiga lösningen på judefrågan".
- Heil Hitler. - God morgon.
- Har Obergruppenführer Heydrich landat? - Nej.
Underrätta mig när han gör det. Vem är här?
Dr Freisler, statssekreterare Neumann och Herr Luther från utrikesdepartementet.
Jag får väl inte låta dem vänta...
- Var är Obersturmbannführer Eichmann? - I mötesrummet.
Var snäll och gå före.
Underhåll herrarna med lite kultiverad konversation.
Berätta historier från öst.
Statssekreteraren kan finna dem osmakliga.
Ni klarar av det.
- Kamrat Eichmann. - God morgon, Gruppenführer.
- Det ser välordnat ut. - Vi är så gott som färdiga.
Heydrich vid bordsändan?
Ni till höger om honom, Gruppenführer Hofmann till vänster.
Då blir Hofmann glad. Och här bredvid honom?
Östministeriet:
Gauleiter Meyer, dr Leibbrandt och dr Bühler från Generalguvernementet.
- Vi placerar Meyer lite längre bort. - Jag trodde att som Gauleiter...
Annars känner han sig för viktig. Vidare.
Dr Schöngarth och dr Lange.
Fint.
- Och skrivbordsryttarna mittemot? - Ja.
Och ni?
Jag sätter mig med Fräulein Werlemann, så att vi kan lösa protokollfrågor direkt.
Vid sidobordet, förstår jag.
- Jag är glad att ni är här. - Jag också, Gruppenführer.
Det är annorlunda.
För min del kan vi hålla alla konferenser här.
- Trivs ni inte på Herr Eichmanns kontor? - Det sa jag inte.
Gör nåt åt arbetsmiljön, Eichmann. En utflykt till djurparken.
Jag ska undersöka möjligheterna.
- Gick er resa till Theresienstadt bra? - Mycket bra. Jag kom hem i går kväll.
- Var allt som väntat? - Det är inte så trångt som man påstår.
- Det sa jag ju. - De nya våningssängarna fungerar utmärkt.
De intagna får tränga ihop sig.
Först Mölders flygolycka och nu fältmarskalk Reichenau.
Jag lämnade fracken till tvätteriet, och nu har vi redan nästa statsbegravning.
- En fruktansvärd förlust, särskilt nu. - Ja.
- Tydligen ett slaganfall. - Djupt inne i de ukrainska skogarna.
- Vad gjorde han i skogen? - Sprang.
- I 40 minusgrader, som varje morgon. - Ni skämtar.
En Reichenau stoppas inte av frysgrader. En tuff jäkel.
40 minusgrader, gode gud. Och våra mannar utanför Moskva...
Det är inte varmare för ryssarna. Moskva faller senast till påsk.
Inte sant, dr Schöngarth?
Naturligtvis.
Ursäkta mig.
- Det var en överraskning! - Dr Schöngarth?
- Jag trodde ni var i Lettland? - Det är jag.
Jag är här i dr Stahleckers ställe.
- Ni klättrar i karriären. - Nåja...
- Jag är inte glad i konferenser. - Man vänjer sig.
- Var bor ni? - Här. Mitt rum är där uppe.
Ni skulle ha sagt till mig! Det här är ju vischan.
Jag kom först i natt.
- Mycket arbete hos er? - Ja.
Man är knappt klar med sina judar förrän det kommer fler. 900 till i går, tjecker.
Var placerar ni dem? Gettot i Riga?
Knappast. Vi tar en skogspromenad, och så är det klart.
- Herr Kritzinger. - Dr Klopfer.
Jag trodde aldrig jag skulle komma fram!
Se upp med vad ni säger. Gestapo iakttar oss.
Så vitt jag vet har vi inget om er, dr Klopfer.
Det var en lättnad.
- Departementsråd Kritzinger... - Gruppenführer.
Jag visste inte att er byrå driver en filial här ute.
- En före detta fabrikantvilla. - Ariserad?
Inte i det här fallet.
Mina herrar.
Obergruppenführer Heydrich har precis landat.
Vi börjar klockan tolv som planerat. Meddela köket.
Ja, Obersturmbannführer.
Vi räknar med 90 minuter. Förbered tilltugg i salongen när dörrarnas stängs.
- Gauleiter. - Gruppenführer.
Dr Bühler.
- Dr Leibbrandt. - Gruppenführer.
Vart har ni kidnappat oss till, Müller? Det ser alldeles feodalt ut.
Det är en gästbostad som tillhör RSHA.
Östministeriet borde också ha en gästbostad vid Wannsee.
Jag instämmer.
Har ni det lika fint i Kraków, dr Bühler?
Generalguvernementet har andra bekymmer: två miljoner polska judar.
- Det kan ni säga igen. - Vi väntar förgäves på förstärkning.
- Det är därför vi är här i dag. - Generalguvernör Frank vill ha resultat.
Mina herrar.
Gruppenführer Müller.
Dr Stuckart. Låt mig gratulera till tillökningen.
Lika välinformerad som alltid.
Varför har vi äran att vara här? Målar man om på Prinz-Albrecht-Straße?
Vi ville skänka lite omväxling.
Ni vill imponera på oss, men hys inga förhoppningar.
Huset har centralvärme.
- För guds skull! - Kan ni orientera mig?
Gauleiter Meyer. Ni måste känna honom. Östministeriet.
- Han har inte presenterat sig. - Det kommer. Han tycker att han är viktig.
Leibbrandt arbetar åt honom. Han talar sju språk.
Och bredvid honom?
Dr Bühler. Jag måste ständigt tampas med honom i Kraków.
- Generalguvernementet. Civilförvaltningen. - Och de andra kostymnissarna?
Tvivlare i tjänst. Statssekreterare och sånt. Görings kontor för fyraårsplanen.
Justitieministeriet, rikskansliet och partikansliet.
Luther, han är trevlig. Utrikesministeriet.
- Jag hoppas jag slipper minnas allihop. - Men honom måste ni minnas.
Stuckart. Han kommer att bli inrikesminister en dag.
- Ja, det här blir skoj. - Det är som en kamratafton.
I slutändan handlar det om vem som bär hatten, fast utan öl.
Det var ju tråkigt.
- Jag undrade om ni skulle komma på cykel. - Jag övervägde det.
Bor ni här vid sjön?
Två kilometer. Ett vackert hus. En underbar familj.
Vem är den unge mannen?
- En Sturmbannführer om jag ser rätt. - I det här sällskapet?
- De tillhör nog båda det grova manskapet. - Heydrichs "stridande förvaltning".
Jag vill inte veta vad våra soldater i öst måste uppleva.
- Heil Hitler. - Gruppenführer Hofmann.
- Ett nöje. - Nöjet är helt på min sida. Och i öst?
- För många judar, men vi arbetar på det. - Det är därför vi är här i dag.
Enligt inbjudan ska Herr Heydrich göra upp en övergripande plan
för att lösa judefrågan. Vet ni mer om saken?
Han tycks mena allvar. Annars hade han inte bjudit hit oss.
Göring har själv betrott honom med det.
Ja, Heydrichs väg till riksmarskalken har varit kort.
- Han är en ambitiös man. - Det vill jag säga!
En otrolig karriär, och han är inte ens akademiker.
- Han har framgångar. Det är det viktiga. - Det får han gärna ha.
Men jag ogillar tjuvjägare på mitt ansvarsområde.
Låt mig presentera Sturmbannführer Lange.
- Och ni företräder...? - Brigadeführer Stahlecker.
Honom känner jag. Välkommen.
Heil Hitler.
- Välkommen till Berlin. - Hur står det till?
- Mycket bra tack. Gick flygresan bra? - Ja.
- Är alla de andra här? - Ja, vi är fulltaliga.
En utmärkt idé att bjuda in till en andra frukost. Nu är de åtminstone punktliga.
- Hur är stämningen? - Dr Stuckart är lika stridbar som alltid.
Dr Bühler gnäller om judarna i Generalguvernementet.
Som vanligt, alltså.
Se till att man tar väl hand om er i köket, Hauptsturmführer.
- Har ni siffrorna som jag bad om? - De är klara i arbetsrummet.
Jag har noterat att riktigheten varierar.
Ett intryck av riktighet räcker till.
- Gauleiter. - Obergruppenführer.
God morgon. Ursäkta att jag är sen. Min avgång i Prag blev försenad.
Vi har mycket att göra. Jag kommer om en minut.
Herr Luther. Dr Lange.
Ursäkta mig.
Var snäll och stäng dörren.
Herr Luther, utrikesministeriet har visst egna idéer om judefrågan?
Det stämmer.
Jag hoppas att de är i linje med det som vi diskuterat.
- Jag vill inte börja om från början. - Allt är så som vi har diskuterat.
På det hela taget handlar det om
att vi måsta ha fullständig tillgång till alla judar av alla nationaliteter,
förutsatt att de befinner sig inom vår intressesfär.
Tiden för internationella överväganden är över.
Så sant.
USA och England har tagit beslut mot oss. Judarna kan inte längre användas gisslan.
Man borde ha tagit dem ifrån oss medan det var möjligt.
Det passar bra med våra tankar. Jag tycker bäst om det sista stycket:
"Åtgärderna genomförs i överenskommelse med den statliga hemliga polisen."
Vårt samarbete med Herr Eichmann har varit ytterst konstruktivt.
Kanske beror det på att jag också har arbetat inom transporten.
Jag anar bara vilket arbete som de nuvarande åtgärderna kräver.
Det gläder mig att höra.
Vår taktik i judefrågan är för rask för den ömtåliga sensibiliteten i utlandet.
Jag gör gärna ett ordentligt jobb.
- Kan ni ursäkta oss ett ögonblick? - Naturligtvis.
- Protokollförare? - Fräulein Werlemann från Eichmanns byrå.
- Pålitlig? - Till hundra procent.
- Dagofficerare? - Handplockat folk.
Dr Lange, kom närmare. Ni behöver inte gömma er.
Jag hör bara gott från Baltikum.
Befälhavaren för insatsgrupp A, Brigadeführer Stahlecker,
samt Högre SS-och polischef i öst, Obergruppenführer Jeckeln,
har bemyndigat mig att meddela er: Estland är fritt från judar.
Litauen och Lettland, förutom några resterande arbetsjudar, är också fritt.
Vad kan jag säga? Goda nyheter.
Får jag?
Vad är det här?
Vi har förberett en liten skiss med de hittills uppnådda kvoterna.
Insatsgrupp A ligger nu på 220 000.
Ihop med de andra blir det en halv miljon.
- Det går framåt. - Ni har ansträngt er med den här!
Teckningarna gjorde en kamrat. Vi har en som kan sånt.
Bara 42 000 i Vitrutenien?
Tyvärr. Det är ett stort område, och det saknas fordon och bensin.
Och marken är frusen. Vi kan inte gräva gropar.
Arkebusering är fortfarande möjligt, men bortskaffandet har kört fast.
- Hur råder ni bot på det? - Staplar, tills det töar igen.
Vi slipper snart den sortens flaskhalsar.
De utlovade gasvagnarna är snart på väg till er också.
- Har problemen med lastningen lösts? - Problem?
En kamrat från Kulmhof berättade det. Judarna går inte frivilligt på vagnarna.
- Det blir ofta oroligt i lastrummet. - Ja, det krävs lite fingertoppskänsla.
Efteråt måste de ut igen. Kamraten säger att det vidrigare än arkebuseringen.
Det är ändå effektivare,
särskilt med en full last på nio-tio enheter per kvadratmeter.
Vagnarna är ändå bara en övergångslösning.
Senare får ni veta mer om omfattningen i våra nuvarande planer.
Det ser jag fram emot.
Eichmann.
Transporten i går från Theresienstadt?
Fullbordad i går kväll. Jag var nära att missa mitt flyg.
- Tack, Sturmbannführer. - En order är en order.
Ni och era kamrater gör en plikt för folk och fosterland som få är i stånd till.
Framtiden kommer att hedra era mannars hjältemod.
- Om jag får ska jag hälsa dem det. - Gör så.
En del av herrarna ni ska få träffa är inte av samma virke som vi.
Vi har ärvt kvarlevor från den tidigare förvaltningen och regeringen.
Såna som Herr Müller kallar dem "jultomtar".
Dr Schöngarth har varnat mig. Jag ska vara diskret.
Det behövs inte. De bör få veta vad de deltar i. Det sluter leden.
Jag förstår. En doseringsfråga.
Just det. En doseringsfråga.
Men borde inte min plats vara här?
- Här, Gauleiter. - Vill ni vara så vänlig?
- Här är vi igen och pratar om judarna. - Det ser så ut.
Ett oerhört otrevligt ämne.
Tack.
- Dr Stuckart. - Understatssekreterare Luther.
Slutade er audiens väl?
Ni ska inte vara avundsjuk. Jag hörde att ni själv varit gäst i Prag.
Jag företrädde inrikesministeriets intressen, inte RSHA:s.
- Vatten? - Tack, gärna.
Herr Gauleiter, statssekreterare, kamrater i SS.
Det gläder mig att ni tackade ja till min inbjudan med så kort varsel.
Vi föredrog det framför ett dammigt kontor,
så att vi inte blir störda av telefoner och rådgivarnas spring.
Och om era byråer skulle vilja avnjuta bekvämligheten här så kostar en natt...
Eichmann, hjälp mig.
Fem riksmark per natt och person.
- Vilket erbjudande! - Så det är därför vi är här.
RSHA söker nya finansieringskällor.
Allt hjälper, mister Gauleiter. Skämt åsido.
Angående skälet till vår sammankomst vill jag rikta er uppmärksamhet
till det brev från riksmarskalk Göring som är bifogat i min inbjudan.
Där ger riksmarskalken mig i uppdrag att:
"Vidta förberedelser i organisatoriskt, faktiskt och materiellt hänseende
för en helhetslösning på Europas judefråga."
Jag instrueras att involvera alla berörda centrala myndigheter
för att ta fram ett övergripande utkast. Det är alltså ni, mina herrar.
- Det är alltså därför vi är här i dag. - Lägg ett exemplar till protokollet.
- Får jag fråga... - Redan, dr Freisler?
Bara en bagatell.
Uppdraget är daterat till juli förra året. Varför sker det först nu?
Som ni vet har jag i några månader delat min tid mellan Berlin och Prag.
Mina plikter som ställföreträdande riksprotektor upptar mycket av min tid.
Tjeckerna bjuder på envist motstånd.
Det var väntat. Slaverna är motspänstiga.
Ett möte i december omöjliggjordes av den militära utvecklingen:
Japanernas attack mot Pearl Harbor,
Führerns krigsförklaring mot USA och den ryska motoffensiven i öst.
Ryssen har trots allt beslutat sig för att bjuda motstånd.
Det lär inte hjälpa honom.
Jag har ombetts presentera ett övergripande utkast angående,
och jag citerar riksmarskalken igen:
"Genomförandet av den slutgiltiga lösningen på judefrågan."
Helhetslösningen på judefrågan är just det:
Den slutgiltiga lösningen på judefrågan.
Våra förberedelser har därmed varit omfattande och komplicerade,
vilket har föranlett vissa dröjsmål.
- Tack för informationen. Jag förstår. - Har jag förstått saken rätt?
Vi talar alltså inte längre bara om riksjudarna?
- Gäller de nya planerna hela Europa? - Det stämmer.
Judefrågan kan anses löst först efter en total biologisk utrensning
av all judendom fram till Uralbergen.
Det är målet, uppgiften som ödet har ställt oss inför.
Hela Europa...
Det är ett helt nytt perspektiv.
Målet har funnits sen länge. Det nya är att vi nu tar itu med det.
Det är inte oväntat. Jag var hemma hos Führern för några veckor sen.
Då sa han klart och tydligt att han ville få judefrågan avklarad.
Liksom han spådde i riksdagen:
"Om den internationella judendomen än en gång störtar folket i ett världskrig,
så blir resultatet inte en boljsevisering av världen,
utan ett förintande av den judiska rasen i Europa."
Detta är förvekligandet av profetian. Judarna vill ha krig och ska få det.
Judendomens öde är uppfyllt, vilket är hårt men förtjänt.
Medlidande eller ånger är alltså fullständigt olämpligt.
Vi behöver inga presentationer. De flesta här är bekanta med varandra.
Utom vår Sturmbannführer här.
Dr Stuckart?
Jag ville bara påpeka att jag inte är personligen bekant med honom.
- Dr Lange, vill ni vara så vänlig? - Sturmbannführer, dr Rudolf Lange.
Chef för säkerhetspolisen och underrättelsetjänsten i Lettland.
Jag företrädare dr Stahlecker, som låter hälsa till er alla.
Då var det avklarat.
- Är inte Lettland vårt territorium? - Det stämmer.
Vårt insatsområde ligger i Rikskommissariatet Ostland.
- Och ändå har vi inte träffats? - Vi har inte fått möjlighet.
Då är det på tiden. Vi vill veta vem som rör sig i vårt ansvarsområde.
Jag ska arrangera det snarast möjligt.
Detta kanske intresserar herrarna:
Tack vare Östministeriets och insatsgruppernas samlade ansträngningar
kan Estland anses vara judefritt.
Dr Lange har redan underrättat mig.
Ni ska snart få ta del av en rapport om situationen för insatsgrupperna.
Ni får gärna kasta ett öga på den senare.
- Om jag får ställa en fråga... - Är det en kort fråga?
- Den gäller dr Langes ansvarsområde. - Varsågod.
Som ni skriver i er inbjudan har
jude-transporterna ökat de senaste månaderna,
såväl från riket som från protektoratet, detta enligt er rapport IV B4
och er judeexpert Obersturmbannführer Eichmann.
Det stämmer.
Det tycks ha skett oegentligheter under dessa transporter.
Rikskansliet innehar handlingar från november, från Riga.
Kan ni komma till saken?
Vid ansträngningar i Rigagettot
för att bereda en viss avlastning,
inkluderades en transport med judar från Berlin i en pågående specialbehandling.
Det vet vi. Vad mer?
Händelsen har även diskuterats på inrikesministeriet,
med en viss oförmåga att förstå.
Jag ber er. Judendomen har tvingat det här kriget på oss.
Man måste erkänna den världshistoriska nödvändigheten av att slå hårt tillbaka.
Man kan inte ängsligt fråga sig om enstaka judar bär personlig skuld.
Ni förstår, mina herrar... Vi har det varmt och skönt här.
Men i öst är det ofta mindre välordnat.
Det går inte att få en aktuell order från Berlin inför varje enskilt beslut.
Jag vet. Jag var soldat i världskriget.
Då vet ni att våra enheter ibland tvingas improvisera vid fronten.
Här talar vi om tusen människor, från Berlin.
Vad skulle vi göra? Vi kunde inte kasta ut dem i snön och låta dem frysa ihjäl.
Jag har stort förtroende för era mannars omdöme.
De löser saker i Führerns anda.
Låt oss vara ärliga:
Det som var förbjudet i november är tillåtet i december, så snälla.
Att ukrainska eller lettiska judar dör, det bryr sig inte tyskarna om.
Men var och en av dessa tusen riksjudar har anhöriga, bekanta och vänner i Berlin.
Det leder till irritation och frågor.
Och Rikskansliet kan inte alltid ge korrekta uppgifter.
Vi känner så även vid justitieministeriet.
Ryktena har också lett till självmord bland tyska judar,
vilket leder till stor oro hos befolkningen.
Jag oroas inte av judiska självmord.
Det har hänt att icke-judar har deporterats,
eller judar som stred på Tysklands sida i världskriget, somliga högt dekorerade.
Särskilt Gestapo tycks inte följa sina egna riktlinjer.
Beklagliga inledande missöden.
Just därför har vi samlats här i dag, för att höra alla era betänkligheter.
Riksmarskalk Göring som jag talar för här, kritiserade nyligen
att judiska yrkesarbetare transporteras från fabriker viktiga för upprustningen.
Det kan, särskilt i detta kritiska skede av kriget, inte ligga i vårt intresse.
Jag förstår. Riksmarskalken kritiserar en aspekt av det han annars välkomnar.
- Gällande de aktuella transporterna... - Dr Bühler, kan det vänta?
Führern lovade generalguvernör Frank för flera månader sen
att Generalguvernementet skulle vara judefritt inom en överskådlig framtid.
- Men våra getton är ännu sprängfyllda. - Visa mig nån som har det bättre.
Vi löper också risk att inte kunna utfodra alla judarna.
Man undrar om det mest humana inte vore om icke-arbetsföra judar
elimineras med ett snabbverkande medel.
Det är behagligare än att svälta ihjäl.
Ekonomiskt sett helt rätt. Det är krig.
Varför ödsla dyrbara resurser just på judarna?
Vi i Generalguvernementet klarar visst av att lösa problemet själva.
Vi har redan tagit steg i riktning mot Herr Bracks eutanasiaktioner.
Det finns förfarande, om än inte helt harmlösa.
Just därför bör ni låta oss sköta det.
Vi samarbetar redan med Herr Brack.
Hans folk tillhandahåller kunskap och utrustning.
I Litzmannstadts getto har det redan skänkt märkbar avlastning.
Vi hoppas få veta mer om dessa åtgärder i dag. Det har vi i alla fall utlovats.
Jag inser att vi lever i turbulenta tider.
De senaste månaderna har vi inlett en oerhörd utveckling på många plan,
och ibland går framstegen snabbare än vad vi har räknat med,
inte minst på grund av att ansvarsområden ofta överlappar varandra.
Välkomna till Berlin, där alla tycks tro att de har ansvar för allt.
Det är den tyska grundligheten. Vi bör betrakta det som en dygd.
Visst, men för att vår dygd inte ska bli till ett hinder
krävs det en snabbare beslutsprocess.
Vi måste se till att vi följer parallella linjer, så att säga.
Jag fastslår, även med hänsyn till riksmarskalk Görings brev,
att från och med nu ligger ledarskapet för den slutgiltiga lösningen av judefrågan,
oavsett hänsyn till geografiska gränser, hos Reichsführer-SS, Heinrich Himmler
och med hans bemyndigande chefen för Rikssäkerhetsöverstyrelsen,
det vill säga min ringa person.
Kan jag alltså informera inrikesministern att RSHA nu själva stiftar judelagarna?
- Det vore enklare. - Oroa er inte, dr Stuckart.
- Ni kommer att delta i beslutsprocessen. - Eller informeras om redan fattade beslut?
Vill ni inte först lyssna på vår Obergruppenführers planer
innan ni känner er utestängd?
Vad jag känner hör inte hit.
Jag frågar utifrån ett ansvar för mitt ministeriums kompetensområden.
Det förvånar mig att jag är den ende. Ni då, Herr Luther?
- Eller herrarna från Östministeriet. - Hur så?
Ni har klagat på att Berlin lägger sig i era judefrågor, och nu tiger ni.
- Just nu lägger ni er i våra judefrågor. - Dr Bühler, ser ni det likadant i Kraków?
Om den slutgiltiga lösningen innebär att vi äntligen slipper våra judar
är jag redo att följa vår Obergruppenführers ledning.
Och precis så ska det bli. Vi ska lösa era judeproblem åt er!
Efter i dag kommer ni alla att instämma i att endast Rikssäkerhetsöverstyrelsen
är kapabel att lösa judefrågan, organisatoriskt så väl som praktiskt.
Vi har resurserna, metoderna, organisationen och erfarenheten som krävs
och folk med nog beslutsamhet.
Om ni efter i dag inte instämmer överlåter jag gärna uppgiften.
Det är inte så att vi inte har nog med arbete.
- Så om ni låter mig fortsätta... - Naturligtvis.
En kort tillbakablick: Sen -33 har vi fört en kamp mot judendomen
och lyckats tränga tillbaka judarna från det tyska samhället.
Den judiska rasen erkänns som främmande för den tyska folkkroppen,
bland annat tack vare åtgärderna från Centralbyrån för ras och bosättning.
Judelagarna har gjort judarnas skadliga påverkan på vår folkgemenskap
praktiskt taget omöjlig.
Med lagstiftning som dr Stuckarts Nürnberglagar...
Jag var bara medförfattare.
Med målet att rensa ut judarna från det tyska samhällslivet på laglig väg
har vi fått ett stort antal judar att utvandra.
- Obersturmbannführer. - Hittills är det omkring 537 000.
Inte minst tack vare Obersturmbannführer Eichmanns organisatoriska ansträngningar.
Min byrå är också bara en del av Gruppenführer Müllers Gestapoavdelning.
Det var inget.
I princip var påskyndandet av judarnas utvandring ingen dålig idé.
Låt dem utöva sin skadliga påverkan nån annanstans.
Men utvandring är inte längre ett alternativ.
De vill inte ha dem i utlandet heller.
Och vi får inte utöka fiendens styrkor i krigstid.
Vad hände med idén att skicka dem till Madagaskar? Då hade världen sluppit dem.
Lagt på hyllan, så länge England har herravälde över haven.
- Samma gäller Sibiriens träskmarker. - Åtminstone så länge ryssen står i vägen.
Därför förbjöd Reichsführer-SS och Chef för den tyska polisen, Heinrich Himmler,
utvandringen av judar i oktober.
Och nu riktar vi blicken mot det som jag vill kalla "möjligheterna i öst".
I öst har vi, tack vare våra insatsgruppers arbete,
omkring en halv miljon judar som har fått specialbehandling.
Vi har skaffat erfarenhet som kommer att bli viktig för den slutgiltiga lösningen.
Så i stället för utvandring har en annan möjlig lösning uppdagat sig.
Låt oss kalla det evakuering av judarna till öst,
för att föra dem till den slutgiltiga lösningen med metoderna i öst.
- Ursäkta, Obergruppenführer. - Dr Lange?
- Så vi ska ta emot fler judar? - Nej.
Ni befattar er med de östjudar som tillkommer när fronten flyttas fram.
De stora åtgärderna som planeras går genom Högre SS-och polischefen.
Och hur stora är de stora åtgärderna?
Den slutgiltiga lösningens utrymmen kommer att avlasta även insatsgrupperna.
"Evakuering till den slutgiltiga lösningens utrymmen",
betyder det alltså specialbehandling av samtliga europeiska judar?
Lyssna nu, men glöm det sen direkt. Det stämmer precis.
Får jag fråga var dessa utrymmen befinner sig?
- Inte hos oss. Det var det inte tal om. - Hos oss, i Generalguvernementet.
Åtminstone antar jag det.
Det byggs i området omkring Lublin under Brigadeführer Globocnik.
Därmed får vi undan en del av judarna som samlats i Generalguvernementet,
omkring Bełżec och Sobibór.
Kapaciteten ska utvidgas även i östra Oberschlesien,
i närheten av byn Auschwitz. Mer om det senare.
Dr Bühler, ville inte generalguvernören förtvivlat bli av med judarna?
- Och nu får han fler? - Varför intresserar våra judar er just nu?
- Ni tar emot nyheten med stort lugn. - Obergruppenführern har förklarat:
Vi behöver inte ta hand om judarna i den slutgiltiga lösningen. De stannar inte.
Det är riktigt. Oroa er inte. Ni kommer praktiskt taget inte att märka av det.
Men ni talade om Europas samtliga judar.
- En bra stickreplik. - Obersturmbannführer...
Kartan visar det nuvarande politiska och militära läget i Europa.
Här öst, den nuvarande frontlinjen.
Det röda är rikets territorium vid krigsutbrottet.
Det rosa är införlivade områden:
Före detta västra Polen, Tjeckien och Österrike.
Längre österut i vitt, de östra territorierna under tysk civilförvaltning:
Ostland, Ukraina och Generalguvernementet.
Vertikalt streckat i rött är territorier som vi har ockuperat militärt:
Norge, Danmark, Nederländerna, Belgien,
norra Frankrike, Serbien och Grekland.
Och streckat horisontellt, länder som är allierade eller där vi har inflytande:
Italien, Vichyregimen, Ungern, Rumänien,
Bulgarien, Albanien, Kroatien och Slovakien.
- Vi har praktiskt taget Europa i vår hand. - Och vi har bara börjat.
- Och de svarta punkterna är... - Judar.
Tätheten tycks ange den judiska befolkningens koncentration.
Det stämmer.
Ju längre österut vi ser, desto mer kompakt blir det judiska motståndet,
framför allt i före detta Polen och områden som tillhört Sovjetunionen.
De har trots allt spridit sig ditåt i århundraden.
Bakom frontlinjen i krigsdimman har vi redan minskat koncentrationen avsevärt.
- Men det finns mycket kvar att göra. - Uppgiften framstår som alltför ambitiös.
Jag betraktar mig som expert på området, men jag kan inte överblicka
hur många judar vi talar om.
Vi talar om elva miljoner.
Den här listan visar hur judendomen är fördelad mellan enskilda länder.
Inom riket har vi fortfarande 130 000 judar.
Numerärt hanterbart, men politiskt sett komplicerat.
De största posterna: Generalguvernementet med 2,3 miljoner.
Sovjet har flest, omkring fem miljoner.
På Balkan räknar jag snabbt till omkring 1,6 miljoner,
och nästen en miljon till i hela Frankrike.
Siffrorna är högre än väntat.
Här står även icke-ockuperade länder som England och Schweiz.
Naturligtvis. Siffrorna målar redan upp den kommande nyordningen av Europa.
Mycket bra. Vi måste blicka bortom horisonten.
- Och varifrån kommer siffrorna? - Från våra arkiv.
Och från företrädare för judarna i Wien och Berlin.
Utrikesministeriet har också bidragit.
- Är siffrorna tillförlitliga? - De bör stämma på ett ungefär.
- Det är oerhörda siffror. - Får jag snabbt sätta det i perspektiv?
Gärna. Håll er kort, tack.
Vi måste betrakta siffrorna i ett större sammanhang.
Den slutgiltiga lösningen på judefrågan är bara en av byggstenarna
i den planerade nyordningen av Europa.
På längre sikt talar vi om avlägsnandet av alla lägre raser i vår intressesfär.
Röran av folk i de östra territorierna måste ge plats
för germaniseringen av det erövrade livsrummet i öst genom tysk kolonisering.
I slutändan talar vi om ett Europa präglat av vår germanska kultur,
i vilket icke-germanska folk på sin höjd tolereras som arbetsslavar.
Läsa och skriva på grundskolenivå. Räkning upp till hundra.
Mer behöver vi dem inte till.
Europas nyordning och rasupphöjning
kräver en ombefolkning av hundratals miljoner.
I jämförelse är en slutgiltig lösning för elva miljoner judar direkt försumbar.
Hur tänker man kontrollera alla dessa judar? Hur ska det gå till?
Det undrar jag också.
Transporterna har precis börjat, och redan har vi förseningar och hinder.
Hur kommer det att se ut när elva miljoner sätter sig i rörelse.
De sätter sig inte rörelse. De blir satta i rörelse av oss.
Jag vill inte bagatellisera det:
Vi står inför en organisatorisk uppgift som saknar motstycke i världshistorien.
Det kommer att förlöpa som följer:
Vi planerar att finkamma Europa från väst till öst.
De evakuerade judarna förs först till så kallade genomgångsgetton,
och transporteras sen tåg för tåg österut.
- Alltså från väst till öst? - Det är riktigt.
Jag får hoppas att Generalguvernementet går före.
När anläggningarna är på plats ska vi väl först arbeta av våra judar?
- Det får vi se. - Ni måste ursäkta...
Vi kan inte förväntas stå och se på när tåg fulla med franska judar
rullar in på vårt territorium medan vårt eget land kvävs av judar.
Tror ni det är annorlunda hos oss?
Det tyska rikets territorium kommer naturligtvis först,
inte minst på grund av bostadsbristen efter bombningarna.
Böhmen-Mähren har också företräde, och inte för att det är min hemmaplan.
Alltför många tjecker tror ännu att de kan bli av med oss.
Motståndets judiskkontrollerade ryggrad måste snabbt knäckas.
- Det handlar om militär nödvändighet. - De förstår jag, men ändå:
En plan utan minskning av våra judar i början av den slutgiltiga lösningen,
och för det till protokollet, kommer inte att mottas positivt av generalguvernören.
Det var inte så sagt. Vi utlovades avlastning i våra getton i början.
Vi får se.
Om vi inte kan komma överens i fråga om ordningen,
då tar jag mig friheten att be om ett beslut från Führern.
Tillgångarna efter dessa elva miljoner judar bör vara en större summa.
Det får man anta.
Hittills har ariserade tillgångar gått till fyraårsplanens företrädare.
Ska jag meddela riksmarskalk Göring att det kommer att fortsätta så?
Vänta nu. Östministeriet har fortfarande tillgång till östjudarnas tillgångar.
Ja. Våra judar, våra pengar.
Först kommer pengarna att finansiera transporterna.
Tyvärr måste vi betala Reichsbahn för varje jude.
Nu ska vi inte sälja skinnet innan björnen är skjuten.
Varifrån får vi transportkapacitet?
Bra fråga. Upprustningen tar redan mycket av järnvägen och vägarna i anspråk.
- Ska vi ha elva miljoner judar på spåren? - Och glöm inte krigsmakten.
Trupperna måste också förflyttas, samt materiel.
Vi har försörjningsproblem redan utan judetransporterna.
Om transporterna skulle hindra krigsinsatsen,
då kommer partiet att förespråka att man tar itu med judefrågan efter kriget.
Kampen mot judarna ingår i krigsinsatsen.
Det är ingen lyx vi unnar oss utöver de militära ansträngningarna.
Krig och raskamp är ett och samma.
Där vi strider mot judarna strider vi för riket.
- Men vi får inte ta på oss för mycket. - Exakt. Först seger, och sen judarna.
Mina herrar, även om jag respekterar era betänkligheter
är det här fel tid att tukta Führerns visioner som en krukväxt.
För bara tio år sen bodde judarna överallt bland oss, nästa osynliga,
som om de var en del av vår folkgemenskap.
Och se var vi är i dag, hur långt vi har kommit.
Hur möjligheterna ständigt vidgas.
Att tänka smått nu på grund av falska farhågor vore ett fatalt misstag.
Precis nu måste vi ha mod att ta stora steg och ha stora visioner.
Vi befinner oss i ett kritiskt skede av kriget.
Ryssland i öst, USA i väst och England till havs.
Kriget är inget hinder, utan ett tillfälle.
I krig öppnas möjligheter som inte finns i fredstid.
Trots alla personliga tragedier ger krig också tillfälle att skapa realiteter.
Göra ett radikalt ingripande i samhället och forma det med en stor plan.
När en bonde vill odla sin åker måste han först driva spaden i jorden.
Kanske får ni bäst svar på era frågor om transport och personal
när Herr Eichmann informerar oss om den konkreta processen.
Som juderådgivare vid byrå IV B4
ansvarar jag för registreringen och transporten av judar som ska deporteras.
Först:
Judetransporten ska ske styckevis, beroende på de militära utvecklingarna.
När juden registrerats hos polisen, rapporterats och skiljts av
häktas han vid referenstidpunkten.
Han lämnar in sin hemnyckel, skriver över sina tillgångar till riket
och beger sig med en liten resväska och högst 50 riksmark till uppsamlingsplatsen,
vanligen ett avlägset sidospår, där han placeras på vagnen.
Varför skriva över tillgångarna? Enligt 11:e förordningen
förlorar judar både medborgarskap och egendom när de korsar gränsen.
- Gränsövergången är inte helt frivillig. - Byråkratisk formalitet verkar lugnande.
En ordningsam process, då judarna kliver på tågen med en känsla av ordning.
Jag förstår.
Transporten genomförs efter avstämning med transportministeriet,
transportledningen vid Ordnungspolizei och Reichsbahns tidtabell.
Av effektivitetsskäl och för att ge ledsagande personal bättre överblick
sker transporten främst med godsvagnar. Men i början och fram till rikets gräns
används även passagerartåg, av optiska skäl.
Jag antar att vi informeras om siffrorna. Vi vill veta exakt hur många som kommer.
Självfallet. Transporterna samordnas med respektive mottagningskapacitet
vid målområdena i öst,
oavsett om det är getton, arbetsläger, genomgångsläger eller direkt aktion.
- Hur stor blir vår personalåtgång? - Personal är inget problem.
Vi klarar hela företaget med en handfull mannar.
- Är det sant? - Ja.
Ett tåg med tio vagnar kan utan problem vaktas av ett dussin män.
Och hur undviker ni de flaskhalsar i transporten som vi just påpekat?
Vi väntar oss inga flaskhalsar.
Vi använder godsvagnar som tidigare transporterat ryska arbetare till riket.
De skulle annars rulla tillbaka tomma. Vi byter praktiskt taget judar mot ryssar.
- Så vi optimerar en befintlig process? - Ja. Därmed undviker vi tomma tåg.
- Det gillar jag. - Det var som tusan.
Om jag hade haft en speditör som Eichmann hade jag också haft en sån här villa nu.
- Då är alltså även dessa frågor besvarade. - I protokollet?
Ja, Obergruppenführer. Tillåt mig en kommentar:
Om vi genom transporten förlorar judar yrkeskunniga inom krigsindustrin,
och i utbyte får outbildad utländsk arbetskraft, då är det ingen vinst.
Så blir det inte. De som vi har nytta av blir kvar tills vidare.
Över huvud taget kommer nytta och arbetsförmåga att spela en större roll.
Men om detta inte föreligger är vårt tålamod slut.
Så gjorde man på dårhusen och handikappanstalter.
- Snyltgäster har vi inte råd med. - Ett ögonblick.
Det sades att judarna i den slutgiltiga lösningen skulle få specialbehandling.
Och nu säger ni att de ska arbeta för oss?
Vi får bestämma oss, om inte annat av planeringsskäl.
- Arbetare måste utfodras och inhysas. - Våra planer innefattar båda sakerna.
Arbetsföra judar sätts i lämpligt arbete i öst under passande ledarskap.
De kommer att ledas dit i arbetskolonner för att exempelvis bygga vägar.
Där ska de arbeta för oss. Bryta sten, torrlägga träsk och så vidare.
Jag rekommenderar könsuppdelning för att inte förvärra judeproblemet.
- Just så är det planerat. - Fint. Det finns gott om arbete.
Sannerligen. Germaniseringen av våra nyvunna områden i öst
kräver vägar, fabriker, jordbruk och bostäder för tyska nybyggare.
Reichsführer-SS planerar också stora byggprojekt för att säkra områdena.
- Vi måste alltså bli eniga. - Men hårt kroppsarbete för judar?
Jag vet av erfarenhet att vi inte ska vänta oss mycket här.
En majoritet av judarna arbetar inom handeln eller i privata yrken.
- Inte direkt med väggbygge. - Vi ska inte skona dem. Lita på det.
En stor del kommer att falla bort på av naturliga orsaker.
- Det är noga planerat för. - Och de som inte faller bort?
Dessa hopade rester kommer i slutändan att behandlas vederbörligt.
De är utan tvekan de mest motståndskraftiga.
"Behandlas vederbörligt" betyder...?
Fråga första bästa jude. Han vet svaret.
- Bara så att vi talar om samma sak. - Jag ser inga alternativ.
De mest motståndskraftiga måste få specialbehandling.
De kan bli fröet till en ny judisk struktur.
Historien borde utgöra en varning för oss.
Romarna drev ut judarna i hela världen, och såg problemet som avklarat.
- Trodde de, ja. - Nu får vi betala priset.
Den som önskar en sund folkkropp får inte skygga för att utrota skadliga bakterier.
Juden är den eviga parasiten, som sprider sig under gynnsamma förhållanden.
Ett ruttet mögel som växer på friska folks kulturer.
Det är ett grundläggande imperativ för etnisk, nationell och social hygien
att fullständigt utplåna sjukdomen.
Vi tänker vara grundliga och undantagslösa.
Ni har bara talat om arbetsföra judar. Vilken är planen för dem som inte är det?
Bra fråga. Med tanke på förhållandena i våra getton bör det vara hälften.
- Om inte fler. - Dem gör vi oss successivt av med.
Den nödvändiga kapaciteten byggs just nu.
Då är resans mål detsamma för alla judar, arbetsföra eller inte.
Exakt.
Lösningen på det här problemet kommer att medföra många personliga tragedier,
men det är oundvikligt. Detta är rätt tid för en slutgiltig lösning på judefrågan.
Senare generationer kommer att sakna handlingskraften och den vakna instinkten.
Det som för oss är en börda blir för våra ättlingar en fördel och en lycka.
- Jag ser redan ett problem. - Angående vad?
Specialbehandling av icke-arbetsföra judar innebär väl gamla, inte sant?
Och just bland dem finns de judar som stred för Tyskland i världskriget.
- Sida vid sida med dem av oss som var där. - Jag minns inte att jag stridit med judar.
- Man gjorde ingen åtskillnad då. - Ni märkte det nog inte ens.
Med hänsyn till detta problem har vi funnit en enkel men effektiv metod.
Eichmann.
Riksjudar över 65 års ålder,
judar som blev svårt sårade under kriget eller de som blivit dekorerade
evakueras inte direkt, utan förflyttas till getton för gamla.
Med denna lösning elimineras många interventioner i ett slag.
Och var ska detta getto för gamla ligga? Faller även det på oss?
Var lugn, ni behöver inte göra allt ensam.
Det tilltänkta är Theresienstadt i mitt område.
Jag vill inte bli anklagad senare för att inte ha bidragit
Det skulle jag aldrig antyda.
Eichmann besökte Theresienstadt senast i går. Ombyggnaden pågår redan.
Inom kort kommer flera tiotusentals judar att få plats där.
Då det är en tidigare fästning är det enkelt att åstadkomma högsta säkerhet.
Platsen består av kompakta, välbyggda hus.
Det är fullt möjligt att vi kan göra det till ett uppvisningsgetto.
Denna lösning kan för övrigt vara mycket lugnande för befolkningen.
Storartat! Vi ger den judiskkontrollerade grymhetspropagandan i utlandet
ett konkret motbevis: Inbjudan till Theresienstadt.
Kom och se hur tyskarna hanterar judarna.
Blir det inte dyrt? Bostäder till tiotusentals människor?
Man undersöker om det går att ta betalt av invånarna för boendet,
liksom judarna vi fick att utvandra själva betalade för transporten.
Gud förbjude att vi betalar för judarna.
Men då har vi ändå tiotusentals judar kvar.
Gamla judar, Gruppenführer. Förökning är osannolik.
Problemet löser sig självt på biologisk väg.
De gamla i gettot överförs förstås i slutändan till den slutgiltiga lösningen.
Då borde jag inte sagt nåt.
Sen ska mitt folk göra Theresienstadt till en fantastisk tysk koloni.
Då var det också avklarat. Jag föreslår en kort paus.
Ni har fått en uppfattning om grunddragen i vår plan,
men två punkter väntar oss som mer är departementsfrågor.
Ni kan proviantera i salongen, och vi fortsätter om tio minuter.
Det är mycket som väntar oss.
- Alla Europas judar. Vem väntade sig det? - I enlighet med Führerns vision.
Ni kommer att kunna berätta för era barnbarn att ni bevittnade världshistoria.
Hjälpte till att forma, skulle jag säga.
Ser jag rätt? Laxsnittar?
Tillgången på RSHA ser ut att vara god.
Mycket vänligt. Tack.
- Ingen ska mer klaga på vår arbetsmiljö. - Nej, tvärtom.
- Tänk bara på vår senaste musikafton. - Hur skulle jag kunna glömma?
Jag skulle säga att vi har mycket roligt. Vi skrattar mer än på andra avdelningar.
Det gläder mig att höra.
Det börjar röra på sig. Heydrich har ett fast grepp om rodret.
Han får det att se ut som om de senaste månadernas kaos
var en del i en stor plan som nu inleds.
Tror inte ni det?
Jag skulle säga en tredjedel plan, två tredjedelar kaos.
Och kaoset förklaras nu utan vidare ha varit en del av planen.
Trycket stiger. Alla vill bli av med sina judar, men ingen vill ha dem.
Ingen vill heller vara jude i dag.
- Gauleiter. - Dr Freisler.
Ni sa tidigare att ni var hemma hos Führern.
I december, på ett möte med riks-och partidistriksledare.
- Intressant? - Vadå, exakt?
Det låter kanske otroligt, men jag har aldrig träffat vår Führer personligen.
- På så vis. - Jaså?
Tror ni att ni skulle kunna lägga in ett gott ord för mig,
för ett möte med Führern? Var som helst.
Självfallet. Det gör jag gärna.
- Ska jag ta med nåt åt er? - Nej tack.
De tycks ha svalt de beskaste pillren.
Att vi beslutar om tidpunkten och omfattningen för evakueringarna.
Ännu är vi inte klara. Underskatta inte dr Stuckart.
Vi har inte kommit till hans favoritämne.
- Jag måste erkänna att ni överraskade mig. - Då är mitt besök här redan värt besväret.
Ni får veta att ni ska få miljontals nya judar och håller masken.
Det var en överenskommelse. Ni godkänner hans ledarskap,
och han ger er löftet att få påbörja den slutgiltiga lösningen framför er dörr.
- Jag hoppas att Heydrich håller det. - Vad menar ni?
- Det är en ära att det sker hos oss. - Jag vet.
Judefrågan är Führerns älsklingsbarn. Alla vill hålla det.
Jag känner Frank. Han äter upp dig om du återvänder till Kraków utan löften.
Generalguvernör Frank tar gärna emot tiotusen judar
om vi blir av med tjugotusen i samma andetag.
- Ett djupt andetag. - Vi lovades storskaliga åtgärder.
Jag hörde det.
Jag har inte befogenhet att tala om det.
Fridfullt.
Mycket.
Heinz Rühmann bor här nånstans.
Speer också.
Där nere ligger Max Liebermanns villa.
- Målaren. - Jag vet. Judisk impressionist.
- Ni är en bildad man. - Och det förvånar er.
- Med tanke på mina plikter i öst. - Det får ni väl ofta höra.
Emellanåt.
Kunde ni ha drömt om det? Att ni plötsligt skulle byta ut ert skrivbord i Berlin
mot tjänstgöring i Polen?
Man får uppleva det som beslutas bakom skrivbordet. Vad är det för fel med det?
Det som sker i öst...
Man hör att det urartar. Brutalitet. Arkebuseringsgropar.
Jag ser det som ett hantverk. Man lär sig och sen kan man.
Somliga bättre, andra sämre.
Hur står era mannar ut?
Varje dag dessa aktioner. Hela byar.
Vi betonar uppdragets nödvändighet.
Resten görs genom vana och en extra ranson brännvin.
Brännvinet suddar ut intrycken från dagen.
Man måste ingripa först när de bälgar i sig under arbetet. De skjuter fel.
Då kämpar sig de halvdöda upp ur groparna under natten,
och man måste skjuta dem igen nästa morgon.
- Jag menade inte att förolämpa er. - Ni var väl själv i skyttegravarna?
Vi sköt på soldater, inte på kvinnor och barn.
Jag har en man som helst skjuter barn,
då de ändå inte skulle överleva utan sina föräldrar.
Han tycker att han gör barnen en tjänst.
Det äger sin logik, inte sant?
Konferensen fortsätter.
Jag hoppas att ni känner er stärkta. Vi kommer nu till en central fråga,
nämligen fastställandet av vilka grupper som är lämpliga för evakuering.
Vilka är aktuella för våra transporter och inte?
Här behövs det klargöranden angående utlandsboende judar,
judar av blandras och blandäktenskap.
Jag kan inte hålla med.
Judar av blandras och blandäktenskap regleras av våra judelagar.
- Våra uppfattningar skiljer sig åt. - Men nu talar jag om lagar.
För enkelhetens skull börjar vi med utlandsjudar.
Understatssekreterare Luther, var vänlig och informera oss kortfattat.
Utlandsjudar.
Omkring 40 000 judar med utländska pass befinner sig på tysk mark.
- Kära nån! Vad är det för några? - De måste veta att de inte är välkomna.
Det handlar väl främst om ungerska, tjeckiska och kanske slovakiska judar?
Det stämmer. De flesta fick vi vid föreningen med Österrike.
Säg att vi kan ändra på det!
Det kan vi, åtminstone när det rör sig om medborgare i fiendeländer.
Men för judar från vänligt sinnade länder eller länder under vårt inflytande
ser vi det som hövligt att åtminstone fråga regeringarna
om vi får inkludera deras judiska medborgare i våra företag.
Vem tackar nej till ett sånt erbjudande?
Det är som att fråga en granne om man får skyffla bort hans gödsel också.
Slovakien och Kroatien har samtyckt. Rumänien och Bulgarien är på god väg.
Ger de oss fri tillgång till sina medborgare?
De har inga invändningar. Endast Ungern motsätter sig det,
och Slovakien gör anspråk på judarnas tillgångar.
- Varför förvånar det mig inte? - Pengar luktar inte.
- Den tjänsten kan vi kanske göra dem. - Kontoret för fyraårsplanen?
Om det påskyndar deporteringen ska vi inte vara småsinta.
- Det är sannolikt inga stora summor. - Tack för ert tillmötesgående.
Ni hörde. Förutom ungrarna kan vi göra oss av med alla utlandsjudar.
- Hur är läget i Frankrike? - Här vet Herr Eichmann tydligen nåt nytt.
Wehrmacht har godtagit nödvändigheten av våra kraftåtgärder.
Judar som flytt riket har internerats, och transporter inleds snart.
Med de franska judarna bör vi vänta lite.
Jaså, Eichmann arbetar nu på utrikesministeriet?
Det kallas interministeriellt samarbete.
Låt oss hålla oss till ämnet. Belgien? Holland?
I hela västra och sydöstra Europa kan vi agera fritt.
- Fint. Vi ska göra det som krävs. - Det är noterat.
Men jag ser svårigheter i norr. Danmark, Norge och Finland.
Varför just där?
Av nån anledning är det svårt att övertyga befolkningen om judarnas farlighet.
Vad föreslår ni?
Ignorera tills vidare. Siffrorna sjunker.
Vi brukar inte skjuta upp saker,
men så länge vi har fullt upp med judar från andra länder går det bra.
Vad ska vi göra med Ungern?
Det är dags att tvinga på regeringen en av oss utvald rådgivare i judefrågor.
Kanske nån ur er personal, Obersturmbannführer? Kan ni undvara nån?
Kanske kan jag hjälpa till?
Centralbyrån för ras och bosättning kan sända en assistent till polisattachén där.
Ja, varför inte? Så gör vi.
Ursäkta. Ska vår utrikespolitik nu utformas av Herr Hofmanns personal?
Hetsa inte upp er. Vi talar om en rådgivare, inte en ny ambassadör.
En rådgivare utan diplomatisk erfarenhet.
Men han har erfarenhet av judefrågor. Det måste väl också räknas?
Jag irriteras av frikostigheten med vilken vissa byråer offrar sin kompetens.
Det är ingen stor sak för mig. Huvudsaken är att det blir bestämt.
Det vore skönt om nåt gick lätt.
Jag ringer inte trädgårdsmästaren när jag behöver en takläggare.
Det undanber jag mig. Vi har mycket folk med internationell erfarenhet.
Så ser ni det. Jag anser inte att alla lika lämpliga.
Om ni ska tala om ansvarsområden, var då snäll och håll er till ert.
Låt understatssekreterare Luther sköta sitt.
Vi gör som vi har sagt. Är utlandsjudarna då avklarade?
Det kan gå relativt lätt att presentera ett judefritt Serbien för Führern.
- Intressant. Fortsätt. - Kanske senare i en mindre grupp?
Hellre nu i en mindre grupp. Müller. Eichmann.
- Hur många talar vi om? - 6 000-8 000. Bara kvinnor och barn.
- Varför inga manliga judar? - Redan skjutna som gisslan.
- Hundra döda för en död tysk. - Jag minns. En effektiv åtgärd, Eichmann.
Tack, Obergruppenführer.
- Serbiska regeringen? - Behöver vi inte tänka på.
Vem ger vi befälet till?
Kanske Schäfer. Han som sprängde radiomasten i Gliwice.
- Ja, en bra karl. - Han får gasvagnarna som ska till Riga.
- Det lär inte Herr Lange tycka om. - Lange får improvisera. Vi gör så.
- Uppfattat. - Jag ser till att det sker.
Vi har en sista punkt kvar på dagordningen:
Behandlingen av blandrasjudar och blandäktenskap.
Här, dr Stuckart, är er åsikt inte bara efterfrågat, utan nödvändig.
Som sagt regleras behandlingen bäst av de gällande lagarna.
Naturligtvis. Det är trots allt era lagar.
De kommer att utgöra grunden för vårt samtal.
Det rör sig om bindande lagstiftning, inte ett diskussionsunderlag.
Även lagar blir föråldrade och måste omvärderas.
Som att tapetsera om när man tröttnar på färgen?
Vi bör erkänna att i dag måste folket och rasen vara kategorier i vårt handlande.
Folket behöver ett tillförlitligt rättssystem, vilket jag försvarar.
Rätt är det som är folk till nytta.
Vad betyder det om det motsäger folkets sunda förnuft?
Exakt. Låt oss inte göra saken mer komplicerad än den är.
Visst, men inte heller enklare. Var ser ni ett behov av handling?
Enligt Nürnberglagarna undantas halvjudar från evakuering och specialbehandling.
Ska det bli ändring på det?
Det har förts diskussioner mellan oss, partiet och enskilda ministerier.
Jag har bett partikansliet att sammanfatta dessa samtal.
Dr Klopfer.
Partiets linje är entydig.
Judar, halvjudar och kvartsjudar ser man till syvende sist som judar.
De kan inte tolereras i folkgemenskapen.
Åtskillnaden mellan bra och dåliga judar, hel-och halvjudar,
tjänar inte längre nåt syfte.
Jag instämmer, och då talar jag för hela SS,
för folkhygienen och befästande av rasens territorium.
Det vet vi. Och vad tänker ni er?
Ett arbetsdokument har förberetts. Jag skulle vilja läsa upp det.
Varsågod:
Först: Första gradens blandrasjudar
likställs med judar med hänsyn till den slutgiltiga lösningen.
- Avslås. - Lyssna först, för guds skull!
Det bryter redan mot befintliga lagar.
De är inte likställda med judar. De har tyskt blod.
- Men syftet är att ändra på det. - Så enkelt är det inte.
Vi kan inte sitta här och bestämma att halvjudar ska ha den gula stjärnan,
att de inte får gå i tyska skogar eller ha en kanariefågel.
- Och verkligen inte evakueras till öst. - Ett arbetsdokument, som sagt.
- Och det finns undantag i utkastet. - Just det.
Undantagna är blandrasjudar av första graden gifta med tyskblodiga.
- Det utgår jag från. - Så länge de har barn, alltså kvartsjudar.
Så generöst.
På andra vis uppfyller vårt förslag era krav.
Andra gradens blandrasjudar, kvartsjudar, räknas som tyskblodiga.
Vänta lite... Varför?
Såvida de inte är barn till två judar av blandras,
har ett ofördelaktigt judiskt utseende
eller bevisar genom sitt beteende att de bör anses vara judar.
- Jag börjar tappa tråden. - Jag ser förslaget som fullt genomförbart.
Får jag be om er spontana åsikt?
Utrikespolitiskt sett spelar det ingen roll om de stannar eller ger sig av.
Riksmarskalken har säkert inga invändningar,
så länge vi inte förlorar yrkeskunniga inom krigsindustrin.
- Det ska beaktas. - Jag ser även en kvartsjude som jude.
Det går nog att juridiskt sett utvidga definitionen av en jude,
men varför bekymra över judelagar när det snart inte lär finnas några judar?
Intressant hållning från justitieministeriet.
I öst kan vi ändå inte göra såna hårfina åtskillnader.
Vi ser ofta inte ens om nån är jude, än mindre halv-eller kvartsjude.
Men nu är vi det tyska riket, och här gäller lagen fortfarande.
Ni måste tillstå att inrikesministeriet är tydligt isolerad i frågan.
Vad hoppas ni åstadkomma med ändringarna?
Förenkling, som alltid. Tydliga, snabba beslut.
Ni åstadkommer raka motsatsen. Att återgå till individuell prövning...
Vi talar om tiotusentals fall.
- Hur många halvjudar finns det i riket? - Omkring 70 000.
Lägg sen till kvartsjudar, så har våra tjänstemän fullt upp i åratal.
Om ni skrivit bättre lagar hade vi sluppit problemet.
Jag skrev dem inte själv, och det stämmer ändå inte.
En halvjude som uppför sig som en jude, alltså följer den mosaiska tron
eller är gift med en heljude, behandlas som heljude enligt befintlig lag.
Inget förhindrar evakuering.
- Hur många av dessa finns i riket? - Omkring 8 000.
Åtta tåg. Då har vi över 60 000 kvar.
Majoriteten av dessa halvjudar ser sig som en del av det tyska samhället.
- De avsäger sig tron även inombords. - För att skydda sig.
Tusentals av dem har bevisat sig i vår krigsmakt.
- Hur många? - Omkring 10 000.
Jag vill ändå bli av med 60 000 till.
Glöm inte SS-kamraterna som vid rasundersökning visat sig ha judiskt blod.
- Tragiska fall, sannerligen. - Men inget betydande antal.
Men hos blandraserna går det tyska blodet före.
Ska de ingå i den slutgiltiga lösningen?
- Vi kan göra undantag i specialfall. - Ja, men låt oss tänka vidare.
Enligt er ska en halvjude som har barn med en tysk fru inte evakueras.
- Gode gud! - Jag hänger inte med.
En halvjude med en tysk fru och barn? Riktigt, han evakueras inte.
Låt oss nu tänka att denne halvjude har en bror, som förstås också är halvjude,
men han är inte gift och har inga barn. Ska han evakueras enligt ert förslag?
- Ja. - Hur förklarar ni det för familjen?
Till den ariska svägerskan? De ariska släktingarna?
- Allt kan dramatiseras. - Nej, jag tänker bara igenom det.
Vi kan inte behandla kvartsjudar som tyskblodiga
men evakuera deras halvjudiska familj till öst.
Hur förklarar ni för kvartsjuden på permission från fronten
att hans halvjudiska familj på perrongen mittemot skickas österut i en boskapsvagn?
Alltihop är enskilda fall.
Jag måste instämma med dr Stuckart.
Även Führern anser att det är av yttersta vikt att inte oroa befolkningen.
Jag vill påminna om eutanasiprogrammet. Det orsakade uppståndelse.
- Dr Stuckart komplicerar saken. - Det är komplicerat.
Det vet Führern och har därför inte gett andra anvisningar i frågan.
Men kanske är ni klyftigare än Führern på den här punkten?
Führern önskar den slutgiltiga lösningen. Allt judiskt ska drivas ut ur folkkroppen.
Ert förslag skapar outhärdliga situationer.
I extrema fall leder det till kaos, och ur kaos växer motstånd.
Vi vill inte ha blandrasjudar som fiender.
Halvjuden utgör en farligare fiende, med sin högvärdiga germanska arvsmassa.
Högvärdiga halvjudar?
- Har ni även ett konstruktivt förslag? - Mycket bra fråga.
Mitt förslag är att göra inget.
Vi bör inte göra nåt alls.
- Ni måste skämta. - Halvjudar får bara gifta sig med tyskar.
Rent biologiskt förminskas den judiska delen för varje generation.
- Barn till halvjudar är redan kvartsjudar. - Men då är vi inte färdiga på hundra år.
Halvjude. Kvartsjude.
Om jag inte tycker om näsan är det jude nog.
Lite grovkornigt, inte sant?
Ingen kan i alla fall få för sig att jag tycker om judar.
Jag vet att ni åstadkommer mycket i öst.
Men tro inte att jag gör mindre här bara för att jag inte vadar i judeblod.
Utan oss och våra lagar skulle det tyska riket inte vara där det är i dag.
Ingen tvivlar på ert engagemang, dr Stuckart.
Som sagt, vi försöker förenkla saker och ting så mycket som möjligt.
I så fall föreslår jag sterilisering.
Sterilisering? Hur ska jag förstå det?
Tvångssterilisering för alla blandrasjudar, utan undantag.
Billigare än deportering och absolut tillräckligt ur rashygienisk synpunkt.
Ett intressant förslag, dr Stuckart.
Alla biologiskt sett farliga element skulle förhindras att fortplantas.
Risken för rasens försämring elimineras.
Är det tekniskt genomförbart i så stor skala?
Det måste utvärderas. Inför valet att evakueras eller steriliseras
kommer en jude av blandras utan tvekan att föredra sterilisering.
Deras blod kommer att dö ut, men vi behåller dem som arbetskraft.
En skräddarsydd lösning.
Tvångsskilsmässor vore också tänkbara.
Ni ville förenkla saken. Där har ni det.
Här finns ytterligare några förslag angående blandäktenskap,
alltså mellan tyskblodiga och heljudar.
Vi tar ett uppehåll.
Dr Stuckart.
I salongen finns det nybryggt kaffe, desserter och konjak.
Vi fortsätter om några minuter.
Arbetsdokumentet om blandrasjudar. Lägg till det i protokollet.
Ni har goda argument och vet hur ni ska lägga fram dem.
Ändå insisterar ni i frågan.
Ibland, om jag får lov att vara ärlig...
Ibland undrar jag om ni motsätter er våra förslag på grund av era goda argument
eller för att det är just era lagar som vi diskuterar här.
Jag önskar att ni inte såg oss jurister bara som bromsklossar på ert tåg.
- Min myndighet är full av jurister. - Av ett annat slag.
Som dr Schöngarth och dr Lange.
Jag värderar hängivenhet och beredvillighet att handla.
Jag har mindre nytta av jurister som komplicerar och sår tvivel.
Att tänka är bra, men att handla är bättre.
Handling utan tanke åstadkommer inget. Då kastar man ut barnet med badvattnet.
Tvångssterilisering?
Menar ni det? Eller föreslår ni det för att det tar månader att utvärdera?
Liksom ni ser jag mig som hängiven Führern sak.
Jag talar inte emot er slutgiltiga lösning,
utan bara för ett ordnat fråntagande av rättigheter.
Jag hyser största respekt för det ni har gjort på Rikssäkerhetsöverstyrelsen.
En ideologiskt stadig, stridande förvaltning
beredd till radikalt ingripande. Men glöm inte att hela Tyskland inte är så.
Människor behöver regler och normer, klarhet och orientering.
Vetskapen om att allt har sin ordning.
Tack så mycket. Vi ska undersöka saken.
Tack själv.
Förutom det har ni förstås rätt. Jag har författat en diger lunta lagar.
Om ni tar det ifrån mig kan jag lika gärna gå till kontoret utan byxor.
Det måste vi förstås förhindra till varje pris.
Har er fru gjort sig hemmastadd?
Senast fick jag intryck av att hon inte trivdes i Prag.
Det gick över för längesen. Häromdagen sa hon:
"Jag är en prinsessa som bor i ett slott."
Det gläder mig att höra.
- Och ni? När kommer tillökningen? - Det är några veckor kvar.
- Kom på besök hos oss. - Så fort det går att arrangera.
Planerar ni att flytta er familj hit efter kriget? Huset passar er.
- Möjligtvis. - Då skulle vi bli grannar.
Våra barn kan bada tillsammans i Wannsee.
En vacker tanke.
Reichsführer-SS och generalguvernören hade en tydlig överenskommelse.
Det är min rätt att insistera på att den efterlevs.
Ni hörde Obergruppenführer Heydrich. Mer kan jag inte göra.
Vi har inget intresse av att ansvara för ett elände med ytterligare miljoner judar.
Jag kan inte komma med det.
Jag ska ta en kopp kaffe. Vill ni också ha?
Jag trodde att vi skulle arbeta här.
Mina herrar, vi fortsätter.
Låt oss stanna här. Vi är snart klara. Vi kan gå över till det informella.
- Mina dokument, tack. - Om det går bra.
Dr Stuckart och jag hade ett fruktbart utbyte.
Har ni några frågor?
Jag känner att jag återigen måste fråga om förloppet för den slutgiltiga lösningen,
och jag måste upprepa hur nödvändigt det är
att inleda avlastningsåtgärderna med oss i Generalguvernementet.
Varför inte med oss?
Vi kan inte stå för det största utrymmet och bli till rikets soptipp,
dit alla skickar sina judar, zigenare och missanpassade,
medan vi sitter kvar med våra egna judar. Sjukdomar, svarthandel, brottslighet...
Visst, dr Bühler. För att ni inte ska hetsa upp er igen: polska judar först.
- Ursäkta? - Ni har mitt löfte.
Vi börjar i Generalguvernementet. Hälsa generalguvernör Frank så gott.
Kan jag anta att denna överenskommelse står i protokollet?
- Obersturmbannführer? - Det protokollförs.
Kan jag anta att generalguvernören inte kommer i vägen för våra planer mer?
Att vi leder den slutgiltiga lösningen?
- Inga fler frågor. - Tack och lov.
Men jag har en fråga. Jag vill inte förstöra den muntra stämningen,
men sen början av mötet har jag ställt mig en grundläggande fråga.
- Fråga bara. - Tack.
Ni sa mycket den slutgiltiga lösningen, men inte mycket om konkreta lösningar.
Jag antar att RSHA vet vad de gör.
Jag frågar mig bara om vi talar om en avsiktsförklaring eller realistiska mål.
Jag försäkrar er om att vi inte bygger luftslott.
Om ni tillåter mig...
Jag har gjort beräkningar utifrån rapporter från insatsgrupperna.
Ta till exempel specialbehandlingen av ukrainska judar i slutet av september,
genomförd av insatsgrupp C under Obergruppenführer Jeckeln.
- En av våra bästa. - Jag menar åtgärderna mot judarna i Kiev.
Den judiska befolkningen samarbetade tack vare lugnande åtgärder,
och en naturlig ravin kunde användas för bortskaffandet.
Man behövde alltså inte gräva gropar.
Jag hörde talas om det, Babij Jar-ravinen.
- 6:e armén deltog, under von Reichenau. - Må han vila i frid.
Det är det jag vill komma till. Man kan säga att det var idealiska förhållanden.
Ändå tog specialbehandlingen av 33 771 judar
36 timmar att genomföra.
Tusen i timmen. Vad är det för fel med det?
938 för att vara exakt.
Om man då räknar på Obersturmbannführer Eichmanns siffra på elva miljoner,
blir det 11 720 timmar,
eller 488 dagar.
Vart vill ni komma?
Våra mannar skulle behöva göra det som gjordes i Babij Jar i 488 dagar,
dag och natt utan avbrott.
Skjuta judar i 488 dagar.
Gamla, kvinnor och barn. 938 i timmen.
Snälla, er beräkning är tämligen hypotetisk.
Arbetet vilar på många axlar på olika platser.
Men vi talar om omkring elva miljoner patroner.
Bara om varje skott träffar.
Vi är eniga om att vi inte kan uppnå det genom arkebusering.
Av det skälet bygger vi nu anläggningar vars enda syfte är
att tackla denna sifferproblematik.
Kanske handlar det om att jag är äldre än de flesta här - eller prästson,
men för mig är det också en moralisk fråga.
Ursäkta, men det måste jag inte lyssna på. "Stackars judar. Kvinnor och barn."
Vi gör vår plikt, och ni ska inte kasta skit på oss.
- Ni missförstår mig. - Jag förstår mycket väl.
Ni gav er på kamrat Lange med ert trams om humanitet.
Jag måste bestämt försvara kamraterna.
Straffet mot judarna kan tyckas barbariskt, men de har förtjänat det.
Det förvånar mig att vi talar om det här igen. Det handlar om självförsvar.
Annars kommer judarna att förgöra oss.
Jag ber er, jag bekymrar mig inte för judarna.
Jag vet att historiens slut är skrivet för den judiska rasen.
Jag bekymrar mig bara om våra soldater
och den själsliga bördan som den slutgiltiga lösningen lägger på dem.
För Wehrmacht, SS och Ordnungspolizei?
Det handlar om unga människor som ännu inte är fullt utvecklade.
Såna var vi också en gång.
Upplevelser som specialbehandlingen i Kiev,
ett berg med över 33 000 människor,
sånt leder oundvikligen till råhet.
Sadism. Mentalsjukdom och alkoholism.
Jag kan tala för mina män och säga att vi kan vårt hantverk.
Vi skjuter bakifrån med bajonetter på när de står på knä. Vi missar sällan.
Föreställ er en välordnad process.
Det må så vara, men vi vill att de ska återvända som friska tyska män.
Äkta män till tyska fruar. Fäder till tyska barn.
På våra militärsjukhus ökar mycket riktigt antalet fall av nervösa sjukdomar,
utlösta av de svåra upplevelserna i öst.
Det går inte att förneka. Jag fick höra att en del av männen som deltog
var i sämre skick än de som blivit skjutna.
"Råhet". "Sadism".
Även om nån måste vara skoningslös mot juden i sin tjänst
är han ändå en anständig tysk.
Det kan jag bekräfta. Det råder förvisso en grov ton,
men ingen stjäl, svär, slåss eller beter sig ohederligt.
Ingen tvivlar på er anständighet.
Men jag tackar departementsrådet för hans fråga. Det är viktigt att beakta.
Somliga som nyss ivrigt förespråkat den slutgiltiga lösningen
blir alldeles tysta när de faktiskt ser den slutgiltiga lösningen.
Reichsführer-SS, om jag får inskjuta, bevittnade själv en arkebusering
och gav omedelbart order om att finna en humanare metod.
Humanare? För våra män, alltså?
Självfallet.
Jag lovade att ni efter vårt möte skulle förstå
att vi kan besvara alla frågor förknippade med den slutgiltiga lösningen.
Obersturmbannführer.
Bakom frontlinjen eller där järnvägstransport skulle bli för dyrt
klarar vi oss inte utan arkebusering.
Men för den slutgiltiga lösningen är metoden för ineffektiv
och påverkar även våra mannars effektivitet negativt.
- Mina mannars effektivitet är... - Dr Schöngarth, jag ber er.
De andra metoderna, som är effektivare och mindre själsligt belastande
bygger på rön från eutanasiprogrammet vid Zentraldienststelle T4.
- "Operation barmhärtighetsmord"? - Det fick avbrytas då folk protesterade.
Och kyrkorna. De håller sig artigt undan angående judetransporterna,
men det var mycket skrik om galningarna.
Men de klarade ändå av 70 000 ungefär.
När det lades ner började de arbeta för oss.
Ursäkta. När vi talar om Bracks metoder, då talar vi alltså om gas?
- Det stämmer. - Vilka andra medel kan ge så höga kvoter?
De av oss som deltog i världskriget har upplevt vad det innebär.
Gas. Giftgas. När man ligger i skyttegravarna.
Jag vet inte vad ni tycker, men för mig är tanken ohygglig.
Det var över 20 år sen. Det har hänt mycket.
Den senaste månaden inspekterade jag lägret Kulmhof,
och lägret Bełżec, under Hauptsturmführer Wirth.
Båda använder kolmonoxid.
I Kulmhof använder man särskilda vagnar med lufttäta överbyggnader.
I Bełżec finns det rum dit man leder gas från flaskor eller pansarvagnsmotorer.
Vi har också nya upptäckter från Obersturmbannführer Höss.
Vem?
Befäl för ett läger för ryska krigsfångar i östra Oberschlesien.
Obergruppenführern nämnde det. Auschwitz.
Höss personal har uppnått lovande resultat
med ett medel som används till skadedjursbekämpning, Zyklon B.
Skadedjursbekämpning? Intressant.
Lastrum på fartyg, silor... Storskalig desinficering.
- Passande. - Och till kontaminerade uniformer.
Det verksamma ämnet är blåsyra bundet i granulat.
Vid kontakt med luft avges en snabbverkande gas.
En oavsiktlig upptäckt. Det skedde olyckor på grund av felaktigt bruk.
Så kom kamraterna på det.
Och vi gör alltså det felaktiga bruket till det riktiga bruket.
Just det.
Vi får granulatet i praktiska behållare, färdigportionerat.
Tillverkaren kan också tillhandahålla det utan att tillsätta varningsämnen.
När man märker av gasen är det för sent.
Enligt Höss var förra årets gasning av 900 ryska krigsfångar ytterst lyckad.
Vad blir det, då? Kolmonoxid eller blåsyra.
Höss är övertygad om sin metod.
Det är ännu ett tankeexperiment, men det vore möjligt att omvandla Auschwitz,
från ryssar till judar.
Jag tänker föreslå för Reichsführer-SS att vi går framåt på samtliga spår.
Konkurrens stimulerar affärerna.
Hur kan vi föreställa oss de här förloppen i detalj?
Judarna kommer som sagt till anläggningarna med tåg.
De sorteras sen efter arbetsförmåga och överlämnar sina ägodelar.
Under förespegling om desinficering leds de sen till lufttäta gaskammare.
Det verksamma ämnet tillförs utifrån.
Förloppet i sig, om det utförs korrekt, är fullbordat på tio till femton minuter.
Därefter följer ventilering av kammaren, avlägsnande och bortskaffande.
Vi planerar förbränning i högeffektiva ugnar.
I Auschwitz byggs det redan modeller av Topf & Söhne,
även om vi förstås måste utvidga kapaciteten avsevärt.
Från tåg till gasen? Det behövs alltså inga bostäder?
Ytterst effektivt!
Men riskerar dessa anläggningar inte att väcka oro hos befolkningen i trakten?
Precis vad jag behöver - upplopp.
Vi värderar geografisk avlägsenhet.
Anläggningarna kräver fasader och obebyggda områden i vindriktningen
för att undvika störande lukt.
- Hur många anläggningar finns det? - Kulmhof avlastar redan Litzmannstadt.
Bełżec står snart klart för drift.
I lägret i Sobibór inleds byggandet snart. Man överväger ett område vid Treblinka,
och Auschwitz är som sagt en möjlighet.
- Har vi nog med folk för så många? - Driften är inte personalintensiv.
Särskilt om vi använder judar och arbetskraft utifrån.
Våra mannar ska främst hålla ordningen och släppa ut den nödvändiga gasen.
Men anblicken av alla liken, transporten till ugnarna...
Det utförs av arbetsjudar, som senare också får specialbehandling.
Elegant.
Och räcker anläggningarnas kapacitet till för uppgiften?
Vi befinner oss i planeringsfasen. Vi måste finna och optimera processerna.
Men det finns inga tekniska hinder för att bygga lufttäta kammare för tusen personer.
I Auschwitz finns det plats för flera kammare,
så att vi alltid kan klara av ett fullastat tåg på en runda.
Processen kan förstås upprepas flera gånger om dagen.
Departementsrådet ser skeptisk ut.
Det här löser kanske våra matematiska problem,
men exakt hur är det bättre än arkebusering?
Jag har bevittnat avrättningar i öst och bruket av specialvagnarna i Kulmhof,
och jag skäms inte för att säga att båda får mig att må illa.
Men de stationära anläggningarna möjliggör en strukturerad arbetsfördelning.
Den berörde och den som utför processen kommer knappt i kontakt.
Ingen närhet och inget som kan väcka medlidande.
Jag och alla involverade experter är övertygade:
Detta möjliggör ett behagligt tekniskt, effektivt och anonymt förlopp.
Våra mannar kan utföra det på ett ytterst distanserat vis.
- Mycket imponerande. - Det hela låter väl genomtänkt.
- Sannerligen. - Det är vi övertygade om.
- Delar ni den bedömningen. - Nå ja...
Om det verkligen besparar oss arkebuseringens blodbad
och våra mannar förskonas, då är det en stor lättnad för mig.
Vetskapen om att vi alla har gjort allt vi har kunnat,
även om jag hade föredragit om judarna bara gick upp i rök.
Vem vill inte hellre leva i fred?
Men ödet har valt ut vår generation för att fullfölja denna uppgift.
Vi kan inte vägra bara för att det är motbjudande.
Vi är den tyska folkkroppens läkare.
Ingen läkare tycker om att såga av benet på sin patient,
men tänk om det är det enda sättet att rädda livet på patienten.
Mina herrar, därmed är vi färdiga.
Om det inte finns fler frågor föreslår jag att ni som myndighetsrepresentanter
fortsätter samtalen med era rådgivare.
Min rådgivare IV B4 kommer att ta kontakt med era underavdelningar.
- Får vi ett protokoll? - Också genom oss.
Då tackar jag för att ni kom och ber än en gång
om ert fortsatta stöd för att genomföra den slutgiltiga lösningen.
Det var allt.
- Mina anteckningar, Obersturmbannführer. - Vi sammanfattar det i protokollet.
- Kan ni ge dem till mig i eftermiddag? - Jag lägger en renskrift på ert skrivbord.
Jag ringer en bil som kan köra er till staden.
- Bra jobbat, Eichmann. - Tack, Gruppenführer.
- Intressant dag. - En del saker bör man låta de yngre sköta.
Vi får se vad det blir av de stora planerna.
Jag hoppas ni inte tog illa vid er av mitt arbetsdokument.
Vi är tjänstemän och har en plikt mot våra byråer.
Jag har tillbringat så många år av mitt liv med judelagar
att jag gärna skulle slippa.
- Ni ger väl inte upp? - Inte utan strid.
Jag säger adjö. Jag har ett annat möte om fyra timmar.
Omstrukturering av postministeriet.
- Ni är minsann uthållig. - Vi måste alla offra oss.
Det var inte så farligt.
Mitt behov av konferenser är stillat för tillfället.
- Ni gjorde bra ifrån er. - Nå ja...
Jag känner till några förnäma etablissemang i Berlin
där man kan ta igen sig på det mest behagliga vis.
Det låter intressant.
- Vill ni också ha en? - Det tackar jag inte nej till.
Tack.
En konjak, Obergruppenführer?
Jag har fler möten, men låt inte mig hindra er.
Jag hoppas att ni är nöjd.
Samtycke i de högsta kretsarna, och ingen tvivlar på vårt ledarskap.
En lyckad tillställning.
- Protokollet som vanligt? - Först till mig.
- Trettio kopior? - Skickade som hemligstämplade.
Använd ett formellt språk som vanligt. Vi vill inte skrämma nån.
Men herrarna ska kunna läsa vad de har varit inblandade i.
- Ingen ska kunna säga att han inte visste. - Uppfattat.
Bra. Dagens mål uppnått. Det var värt att återvända till Berlin.
Jag önskar er en trevlig eftermiddag.
Detsamma, Obergruppenführer. Och en trevlig hemresa.
Sex miljoner judar blev dödade under den nationalsocialistiska regimen.
Undertexter: Patrick Svensson www.firstlightmedia.com