Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ну ж бо! Підспівуй.
Вибач, тату, але сімейні співи
не покращать мою думку про переїзд.
Слухай, Сід.
Я знаю, що ти сумуватимеш за Брукліном.
Але не сумуватимеш за запахом сірководню щоранку.
Бо Брідж-Голлоу пахне яблуками
з ноткою білого привілею.
Його десять років визнавали найбезпечнішим містечком у США. Тож…
Дай Брідж-Голлоу шанс! У містечках буває повно сюрпризів.
До речі, про сюрпризи…
ВІТАЄМО В БРІДЖ-ГОЛЛОУ
ФЕСТИВАЛЬ СКНАРИ ДЖЕКА НІЧ ГЕЛОВІНУ!
Що?
Здоров, друзяко!
НЕБЕЗПЕЧНО ВІЙСЬКОВИЙ КОНТРОЛЬ
Мені здається, чи це як магазин для вечірок?
Дивіться!
Он він.
Рідний дім.
Гей, Сід! Питаннячко.
Якщо ми виїхали з Брукліна через 20 хвилин після перевізників,
і вони приїдуть протягом наступних двох, наскільки швидше ми…
Подивіться на цих зомбі!
О так.
Вони взагалі не гнітять.
Люба, пропоную не запрошувати цих сусідів на вечерю.
Тату, оскільки ми тепер живемо не у квартирі,
може, нарешті прикрасимо будинок до Геловіну?
-Ти не відповіла. -Мамо, можна рішення суду?
-Так! -Ідеш у сімейний суд?
Було б добре вписатися в район.
Але ми будемо дуже зайняті переїздом і підготовкою до школи.
Рішення суду на користь тата. Вибач, люба.
Може, наступного року.
Система корумпована.
Добре. Ходімо.
Це перевізники!
ПРОДАНО
Обережно! Крихкий вантаж.
Дякую.
-У дитячу. Нагорі. -Добре.
Агов, сусіде! Як поживаєш?
Джон Салліван. Але всі тут звуть мене Саллі.
Окрім колишньої. Не скажу, як вона мене зве.
Говард Ґордон. Дружина називає мене «сонечком».
-Це… жорстко. -Ага.
Слухай, ви обрали чудовий час для переїзду.
Як бачиш, усі тут наче показилися через Геловін, ге?
Так. Трохи безглуздо, правда?
Га?
Ні, я мав на увазі, що показилися в хорошому сенсі.
-Так. -О так. Я…
-Серйозно? -Ага!
Розумієш, у нас тут кожен вибирає собі тему
та розвиває її, занурюється в неї з головою.
Це все серйозно.
Цього року я постарався на славу.
«Ходячі мерці».
-Бу! -Ага…
Я не фанат. Вони зіпсувалися, убивши Ґленна.
Так, це була втрата для всіх.
Ти вибрав тему?
Ні.
-Перевертнів любиш? -Ні.
Бо в мене цілий сарай з перевертнями.
Справжнє вовче хутро. Не знаю, чи це законно. І мені байдуже.
-Бо зараз Геловін. -Ні, дякую. Не треба.
-Чесно? -Не декоруємо.
Свідок Єгови.
Ні, просто мені здається, що це дурня.
-Що? -Досі віриш у Санта-Клауса?
А що? Ти щось чув? З ним усе гаразд?
-Радий знайомству. -Я теж, Говарде.
То хочеш перевертня? Буде у твоєму дворі за п’ять хвилин. Без проблем.
-Ні, не треба. -Ти в дружини на короткому…
-Усе ясно. -Іди. Розвернися. Не зупиняйся.
Як гадаєш, наскільки Сід незадоволена переїздом? Від одного до десяти.
Такої шкали ще не придумали.
Не знаю.
Здається, вона перетворилася на людину, яку я більше не впізнаю.
Так роблять підлітки, любий.
Вони дорослішають. Вони стають собою.
І ти маєш їй це дозволити.
Що це має означати?
-Ти підштовхнув її до наукового клубу. -Так, бо вона любить науку.
І наука… неймовірна.
Вона хотіла займатися балетом.
Так. Зате тепер наша дівчинка може захистити себе.
Піруетом від злодія не відіб’єшся.
Говарде. Це не Бруклін.
Найстрашніше тут — декорації на газонах.
Просто…
дай їй трохи свободи.
Добре.
Я це виставлю.
ФЕСТИВАЛЬ СКНАРИ ДЖЕКА
Говарде! Правда, це ідеальне місце для моєї пекарні?
Ти впевнена? Мати пекарню — зовсім не те саме, що бути юристкою.
Я впевнена. Я навіть назву вибрала.
«Пекарня Брідж-Голлоу».
Можна ще подумати.
Мамо, ти продаватимеш свою звичну випічку чи щось смачне?
Знаю, ви не любите нічого без глютену й масла,
та мами в Брукліні в захваті від гарбузового пирога без цукру
з мигдалевою пудрою.
-І цьому містечку він сподобається. -Неодмінно.
Гей, ось вони! Ґордони!
Люба? Звідки божевільна біла дама в машині-гарбузі нас знає?
Цікаво, звідки божевільна біла дама в машині-гарбузі вас знає?
-Ні… Так. -Теммі Райс. Я тут мер.
Без зайвого захвату. Це волонтерська посада.
Ще я вчу грі на піаніно й воджу убер. Багато хто хоче поїздити в гарбузі.
Говарде, пригощаю першою поїздкою!
Учитель природничих наук з великого міста!
Ні, дякую.
А що за знаки Скнари Джека? Хто він? Засновник міста?
Ви ніколи не чули про Скнару Джека? Ясно.
Я зробила з його історії светр.
За давньою ірландською легендою,
колись жив злий чоловік, на ім’я Скнара Джек.
Він був таким негідником,
що селянам урешті це остогидло, і…
Але диявол пожалів Джека й перетворив його на ліхтар.
Гарбуз із прорізами з пекельним полум’ям.
Кожного Геловіну Джек повертався до нашого містечка Брідж-Голлоу,
щоб помститися нащадкам селян, які його стратили.
Принаймні це ми розказуємо туристам, так?
То ось чому їх називають Ліхтарями Джека.
Гей, Сід, хочеш сходити в місцевий музей,
де дізнаємося справжні факти?
Ні. Хочу дослідити містечко
та знайти справді цікаві розваги.
Вона не пропаде. Це ж найбезпечніше містечко в США.
Атож, але не кажіть цього при тих невдахах з Октауна.
Вони навіть не в десятці.
То на цьому фестивалі буде їжа?
Звісно! Багато місцевих крамничок ставлять прилавки.
У нас є хот-доги, тістечка, чаудер, усе.
Чи буде якась веганська випічка?
Не знаю, що це таке. Але чому б і ні?
ЦВИНТАР БРІДЖ-ГОЛЛОУ СЛУЖБОВИЙ ВХІД
-Ти в порядку? -Так, усе добре. Дякую.
-Що ви там робили? -Могили розкопували.
У темній мережі добре платять за неушкоджений труп.
Жартую.
Покажи їй, Маріо.
Додаток спектрального виявлення іонів. Вимірює коливання електромагнітного поля.
Саме це відбувається, коли електричні заряди в повітрі збурюються…
Привидом чи іншими паранормальними явищами.
То хто ви такі?
Паранормальне товариство школи «Брідж-Голлоу Хай» абощо?
-Я ж казала, футболки відстійні. -Ні, мені подобаються.
-Хто це? -Поводьтеся нормально.
Я Джеймі. Це Рамона. А то Маріо.
Сідні.
Чекай. Сідні Ґордон?
-Ви переїхали в старий будинок Готорнів. -Який будинок?
Ходімо. Ти маєш дещо побачити.
Мадам Готорн. Одна з найвидатніших духовних медіумів XX століття.
Вона жила й померла у вашому будинку.
Кажуть, вона досі там.
Чекайте, то я живу в будинку з привидами?
Це місце крутіше, ніж я думала.
То ти типу любиш такі штуки.
Ага. Збиралася заснувати паранормальний клуб у школі, але…
-Ти не хотіла бути соціальною прокаженою. -Ні.
Тато хотів, щоб я вступила в науковий клуб.
Ого, здається, він класний.
То ви помітили щось дивне у вашому будинку після переїзду?
Протяги?
-Перепади напруги? -Голоси з могили?
Ну, одного вечора я почула дивний шум,
і це точно не було осідання будинку.
Тоді в нас є для тебе домашнє завдання.
Точно не знаю, як це працює,
але була не була.
СПІРИТИЧНА ДОШКА
Мадам Готорн.
Ви мене чуєте?
Я…
Т…
У…
«Я тут»?
Ви тут?
Агов?
ФОТОГРАФІЇ
СД 1927.
Ви не повірите, але в цьому будинку є привиди.
-Що? -Ні! Серйозно!
Привид старої циганки, на ім’я Готорн.
Вона колись жила в цьому будинку.
І чомусь вона дала мені свій гарбуз, але…
Усе ясно. Тому ми маємо повернутися в Бруклін.
Я не вигадую. Хіба ви не чули всіх тих дивних звуків?
Це старий будинок, люба. Старі будинки — як старі люди.
-Видають дивні звуки. -Так, і тут протяги.
Це дерево. Воно розширюється, потім стискається.
Це не привиди. Це наука.
Я розповім, що сталося. Я запустила додаток «Віджа».
Та ну. Дошка віджа — дурня,
а додаток — це ще гірше.
Що має робити привид? Ввести пароль до Wi-Fi?
Не знаю, що я собі думала. Мала здогадатися…
Про що?
Що ви сміятиметеся з мене, бо я в таке вірю.
Як завжди.
Я… Я не сміюся. Хіба я сміюся?
Щойно сміявся.
Я не це мав на увазі.
Я хочу, щоб ти почала дивитися на світ науково.
Тоді ти зрозумієш, що все це божевілля
має куди реалістичніше пояснення.
То ти не сміявся з мене. Ти думаєш, що я дурна. Ясно.
Чекай. Я не казав, що ти дурна!
Просто необізнана.
Я зараз тебе лясну.
БРІДЖ-ГОЛЛОУ ХАЙ СЬОГОДНІ 60-Й ЩОРІЧНИЙ ФЕСТИВАЛЬ ГЕЛОВІНУ
СПІВІСНУВАННЯ
Ось він! Во плоті. Людина, міф, легенда.
Директор «Красунчик» Флойд.
Радий знову тебе бачити, друже.
Дякую за допомогу з поселенням.
Це тобі дякую, що виручив посеред семестру.
Ти прикрив мій зад.
Коли м-р Віверос виграв у лотерею і полетів у Кі-Вест зі своєю коханкою,
він лишив нас у скруті.
-Ти ж не граєш у лотерею? -Ні.
Добре.
-А як шлюб? -Міцний.
-Серйозно? -Джей-Зі/Бейонсе.
-Проведу тебе до класу. -Добре.
Ну, прийшли.
Заціни.
У Брукліні цього не було.
-Так? -Це чудово.
Новісінькі мікроскопи.
-Ага. -Пальник Бунзена на кожній станції.
-Тепер вони твої. -Дякую.
-Тут у нас новенький стерилізатор. -Гарно.
-Хімічна шафа, укомплектована. -Прекрасно.
Подивись-но!
Це для тебе підготували діти з наукового клубу.
-Подобається? -Ні.
Вони звуть його Альберт Хребштейн.
Забери…
Забери його з мене.
Смішно.
Налякали ми тебе?
Ага. Налякали.
Так, Говарде.
Заходьте, діти.
Це м-р Ґордон, ваш новий учитель природничих наук. До кінця семестру.
Я ніколи так не лякалася. Коли я відкрила скриню,
думала, там буде чиясь відрубана голова.
Виявилося, що то просто нещасний гарбуз.
До речі.
Не знаю, які в тебе плани на вечір, а ми вернемося в школу на «Коридор жаху».
Приходь і ти. Буде… відпадно.
Ми ходимо щороку. Очевидно, там дуже круто.
Ну, добре. Подія трохи попсова.
Але всі в костюмах, які цікаво розглядати.
Так, звучить круто, але в мене немає костюма.
Моя сім’я не святкує Геловін.
Як це?
Тато ненавидить Геловін. Каже, що це тупе свято.
Він просто не шарить.
Але я думаю, що з якоїсь дурної причини
Геловін його лякає.
Ми не наполягаємо. Але ти знаєш, де нас знайти, якщо передумаєш.
-Добре. -Бувай.
Пішло воно.
ФЕСТИВАЛЬ СКНАРИ ДЖЕКА
ПЕКАРНЯ БРІДЖ-ГОЛЛОУ
-Гей, хочеш обруч? -Дякую.
Цукерки або смерть!
Малий, ніколи не вистрибуй з кущів на чорних.
Тоді лишайте цукерки на ґанку. Це Геловін.
Хлопче, раджу тобі забратися з моєї власності.
Та ну, Саллі.
Гумовий кажан.
Ні.
Сідні!
Привіт, тату.
Ясно.
Усе ясно. Я бачу, що ти робиш.
Що я роблю?
Спробую вгадати: намагаєшся мене вибісити.
Ні, я намагаюся повеселитися. Вибісити тебе — лише бонус.
Слухай, вибач, якщо ти подумала, що я з тебе сміюся.
-І що привіз мене сюди. -Це заради нашої сім’ї.
-І що ставишся до мене, як до дитини. -Ти дитина.
Знаєш що, тату? Мені набридло, що до мене ставляться, як до маленької.
Мені 14. Я можу приймати власні рішення,
починаючи з того, які свята святкувати.
І знаєш той твій улюблений науковий клуб?
Я його ненавиджу і йду звідти.
Так?
А як тобі таке? Тебе покарано.
Що? Чому?
Бо я твій батько, і я так сказав. Іди у свою кімнату.
Ти мене чула. Я сказав тобі йти у свою кімнату.
Мило. Cвічечка з фокусом?
Трохи магнію на гніті?
У мене для тебе дещо є. Як тобі таке?
Що скажеш?
Добре.
Що ти відповіси на це?
Ти і твої маленькі фокуси. Думаєш, ти така доросла.
Тату, свічка ще горіла!
Розслабся. Слина нейтралізувала… Якого…
Бляха!
Добирай слова!
Бляха!
Ходи сюди! Бігом.
Як ти могла принести додому кажана?
Тату! Думаєш, я пішла в якусь печеру, знайшла кажана й принесла його сюди?
Не всі кажани живуть у печерах.
Насправді, деякі види живуть під мостами чи на деревах.
-Кумедно, що західний червоний кажан… -Тату, кажан не справжній!
Мені здається справжнім!
Де він?
Не знаю.
Тату!
Глянь, скільки цукерок.
Якщо ти хотіла мене вибісити, тобі вдалося.
Ще і як.
Тату, здається, відбувається щось дуже дивне.
-І я з’ясую що. -Ні, не з’ясуєш.
Тебе покарано, забула?
Чекай, кому ти дзвониш?
Дзвони хоч самому Господу — мені байдуже. Я своїх слів не заберу.
-Гей, Сід, що таке? -Мамо, якась моторошнувата…
фігня сьогодні коїться. Знаю, це звучить дивно,
але геловінські декорації оживають.
Я хочу з’ясувати, що коїться, але тато не дозволяє.
Дай телефон.
-Емілі, твоя дочка клеїть дурня. -Ні. Подумай про свою дочку.
Вона хотіла лишитися в Брукліні.
-Ти їй відмовив. -Знаю, але…
-Вона хотіла прикрасити будинок. -Ти їй відмовив.
Вона хотіла займатися балетом.
-Ти їй відмовив. -Але це заради її безпеки.
Цього разу ми їй не відмовимо. Зараз Геловін. Нехай розважається.
Увімкни гучний зв’язок.
Рішення суду на користь…
Сідні.
-Так! -Дідько.
Система працює.
Добре.
Ти можеш піти, але я з тобою.
-Що? -Послухай.
Геловін збирає всіх психів, навіть у такому безпечному містечку.
Ні. Завтра матимеш свободу. Сьогодні матимеш мене.
Суд згоден!
Так!
Розважайтесь.
Зайдіть на фестиваль Скнари Джека. Маю смаколики.
Мізки…
Не бійтеся, діти. Ці зомбі не кусаються.
Чи кусаються?
Я просто забиваю вам баки. Нагрібайте собі ласощів.
Бу!
Як добре вийшло. Аж занадто.
Бачили б ви свої лиця. Ви дуже смішні.
Піймалися, обісралися.
Жартую. Ви повернули собі лице. Молодці. Я таке люблю.
Нагрібайте цукерок.
Ось так. Це тобі. І трохи тобі.
Кілька для тебе. Ось так.
Смачного.
На здоров’я.
Будьте обережні. Диваків не бракує.
Вертайтеся в ліжко, м-ре Салліван.
Ну ж бо.
Якого…
Звідки ти взявся?
Гей, ану, геть звідси. Швиденько.
А ти нахаба.
Такого ти не чекав?
Ну все, забирайся. Геть звідси.
Бачиш, тату? Я ж казала.
Очі кажана горіли червоним, як у гарбуза.
І як у відьом через дорогу.
Так.
Відьми оживають.
Гаразд. То який у тебе план?
Шукати по місту геловінський декор із червоними очима?
Хтось має щось зробити, чому б…
Чекай, Сід. Куди ти?
Геть від мене!
Мізки…
Що за…
-Мізки… -Мізки…
О так.
Ну ж бо. Ось так.
А ця аніматроніка вражає.
Значно більше, ніж тупий вовкулака в сараї.
Падлючі «Зловісні мерці»!
Так!
Спрацювало? Добре.
Ну ж бо. Ну…
О ні!
Мізки…
Це вже трохи перебір.
Тату. Треба щось зробити.
Розслабся, Сід. Гаразд?
Він просто влаштовує виставу для дітей.
Хоча це підозріло реалістично.
-Тоді я сама. -Чекай. Сід.
Що? І що ти робитимеш?
Так негарно, Сідні.
Це було круто! Молодець.
Мізки…
Ну все… Добре. Годі вже цієї вистави.
Мізки…
-Бу! -Святі угодники!
Сід, з тобою все гаразд?
Що тут сталося? Їх замкнуло чи що?
Я скажу, що сталося. Один зомбі мене вкусив!
Боже. Це означає, що я обернуся на одного з них?
Це так працює?
Не дай мені обернутися. Застрель мене. Знеси башку.
Що? Ні, я в тебе не стрілятиму.
-Я не хочу обернутися на зомбі! -Не обернешся!
Зомбі — вигадані істоти, ясно?
У мертвих тілах не працює нервова система.
Тобто вони не можуть рухатися.
Основи біології.
Я не зрозумів жодного твого слова.
Прикую себе до ґанку про всяк випадок.
Або можеш зробити щеплення від правця.
Та ти просто Білл Най, науковець.
Таке ляпнув.
Реву та стогну.
Тату, у зомбі очі горіли червоним,
як і в кажана, як і в гарбуза Готорн.
Це все якось пов’язано з нею. Я впевнена.
-Спробую з нею зв’язатися. -Та ну.
Тільки не додаток «Віджа». Дай спокій.
Може, перевіримо інший варіант?
Гаразд. Що ти пропонуєш? Я уважно слухаю.
Як ти хочеш поговорити з Готорн? Вона мертва.
Ні, не мертва.
Чи ви про стару мадам Готорн?
Тоді так. Вона така ж мертва, як і ці пожирачі мізків.
Але її онука Вікторія
ще не спустила дух.
Ні…
ТІНИСТА ЯБЛУНЯ БУДИНОК ЛІТНІХ ЛЮДЕЙ
Навіть будинок літніх людей прикрасили?
Хто прийде по цукерки сюди?
Пильнуй. Напасти можуть звідки й коли завгодно.
Так. Тут ми в реальній небезпеці.
Француз?
Ні. Гарбуз. Рослина.
Він належав вашій бабусі, Джозефіні Готорн.
То був не гарбуз. А ріпка.
Ні, я впевнений, що то був гарбуз.
Я пізнаю в’ялу ріпку, коли її бачу, Чачі.
-Чачі? -Міс Готорн.
Розкажете нам про ріпку?
То було дуже давно.
Я все владнаю, Сід.
Слухайте.
Я не хочу затримуватися тут на довше, ніж треба, тож…
Спокійно.
Зможете з’їсти це, коли розкажете моїй доньці
все, що вона хоче знати.
Добре?
Була темна грозова ніч.
Звісно.
-Чому не буває сиро й сонячно? -Боже…
Добре, мовчу.
Містики з усього світу
приїхали до нас додому на запрошення моєї бабусі Джо.
Мадам Готорн.
Покваптеся, у нас мало часу.
Уже майже північ.
Вони планували використати її ґриморію,
книгу древніх заклять.
Гаразд. Починаймо чаклувати.
Вони провели сеанс, щоб викликати самого духа
та врешті покласти край прокляттю Скнари Джека.
Чекайте. Скнара Джек. Він справжній?
Справжнісінький.
Я бачила його на власні очі.
На ці очі?
-Годі. -Перепрошую. Продовжуйте.
Цей старий ліхтар був подарунком від самого диявола.
Саме він дозволяв Джеку переміщатися між цим світом і світом духів.
Тож на кожен Геловін
він міг мучити жителів Брідж-Голлоу.
Але за угодою він міг залишатися тут лише
від заходу сонця до півночі.
За північноамериканським східним часом?
-Тату. -Що?
Але Джека не влаштовувала лише одна ніч на рік.
Він хотів, щоб Геловін був щовечора.
І знайшлась одна лазівка.
Джек міг залишитися в нашому світі назавжди
й безперешкодно сіяти хаос,
якби рівно опівночі
знайшов іншу душу, яка б зайняла його місце в потойбіччі.
Але в ніч на Геловін 1927 року
моя бабуся Джо зруйнувала план старого покидька.
Вона за допомогою магії ув’язнила привида Скнари Джека
в його власному ліхтарі.
Прощавай, Джеку.
Поки той старий ліхтар не горить,
вам нема про що турбуватися.
А якщо ми його знову запалили?
Тоді вам гаплик.
-Теммі, як справи? -Так собі.
Багато повідомлень про зникнення декорацій з газонів.
Хулігани з Октауна люблять жарти.
-То що тут у нас? -Пригощайся.
Тут усе без глютену, без сої та веганське.
Чого всі хочуть на Геловін. Здорові закуски.
Ось. Скуштуй.
Це червоний мафін,
приготований з буряка замість штучних барвників.
На смак таки як буряк.
Буряк дуже відчувається.
Тут точно є буряк.
Ага.
-Бачила нашого Скнару Джека? -Ні.
Переможця конкурсу вирізаних гарбузів
поставлять йому замість голови.
Піду знайду щось запити цемент.
Щоб не вдавитися.
То що ти думаєш?
Думаю, у феї Хранителя склепу не вистачає клепки в голові.
А той старий ліхтар — точно гарбуз.
Тату. Серйозно? Що, як Вікторія каже правду?
Що, як на дошці віджа я говорила не з мадам Готорн?
Що, як то Скнара Джек обманом відправив мене до старого ліхтаря?
А запаливши ліхтар, я його розбудила чи випустила,
і тепер він оживляє геловінські декорації.
Та ну, Сід.
Геловінські декорації оживають? Такого просто не буває.
А це чудовий костюм.
Хоча поганий вибір для будинку пристарілих.
Ні, не сьогодні.
Схоже на австралійського лійкопавутинного павука.
«Атракс робустус».
Це погано?
Було б. Якби він був справжній.
Добре, що він пластиковий.
Вони живі!
Це неможливо.
Будь тут.
Добре.
Гей, Сід! Питаннячко.
Які хімічні речовини у звичайних побутових миючих засобах
можна поєднати, щоб створити висококислотний розчинник?
Може, зараз не час для уроку хімії?
Маєш рацію.
Я встановив на «туман».
Було б набагато крутіше зі «спреєм».
Сід!
Виходьте!
Ідіть!
Боже мій! Рятуйте.
Бери його, він старший за мене.
Перекис водню поєднується з оцтовою кислотою відбілювача,
й утворюється надоцтова кислота.
Дуже їдка.
О ні.
На даху при вході не було гігантського павука?
Сід!
Ну ж бо!
Гаразд. Легше, павуче. Послухай.
Знаю, ти сердитий.
Кінець «Павутиння Шарлотти» поганий.
Шарлотта не заслужила. То мала бути свиня!
Сідні!
Гей, павучку.
-Забираймося звідси. -Добре.
Добре.
У Брідж-Голлоу явно відбувається щось незвичайне.
Думаєш?
Але має бути логічне, наукове пояснення.
Ти що, не бачив щойно, що там відбувалося?
Ні, я бачив.
Явно відбувається щось божевільне.
Але те, що воно божевільне, не означає, що його неможливо пояснити.
Ти про що?
Тату, що таке?
То був Геловін 1985 року.
Ми з друзями випрошували солодощі, коли мене послали в покинуту будівлю
довести, що я не боягуз.
Але я оступився і провалився під підлогу в підвал.
І тоді я побачив їх.
Скелети. Сотні.
Вони були всюди.
І вони були живі.
Якщо це сталося з тобою тоді, чому не віриш, що це відбувається зараз?
Бо зі мною цього не сталося.
Через місяць я сидів на уроці науки.
Мій вчитель розказував, що струс мозку може викликати тимчасові галюцинації.
Це була відповідь.
Відтоді я знаю, що всьому є пояснення.
-То була наука. Не магія. -Тож…
Це «еврика!», а не «абракадабра».
То поясни мені, як та косоніжка ожила
й намагалася нас зжерти.
Ну,
то міг бути витік газу, що спричинив масові галюцинації.
Або то міг бути Скнара Джек.
Що б це не було, воно поширюється, як вірус.
Це логічно.
Бо все почалося з кажана.
Гаразд, вислухай мене. Припустимо, гіпотетично, що це Джек.
Вікторія сказала, що її бабуся ув’язнила Джека в старому ліхтарі.
Можливо, у нас теж вийде.
-Загнати його назад. -Припустимо, ти маєш рацію.
Гіпотетично, як нам зробити щось цілком вигадане й геть не реальне,
як-от ув’язнити привида?
Я не знаю.
Але знаю дітей, які можуть знати.
Гаразд, Сід. Тримайся поруч.
Сід. Сідні.
Це не поруч!
Агов, друзі. Дуже дякую вам за допомогу.
-То що там? -Ось що ми знаємо.
-Щоб ув‘язнити привида, потрібне закляття. -Бажано древнє ромське стримуюче.
-Знаєте циганських відьом? -Досі живих — ні.
Це твій тато?
Сідні!
Ага.
Тату, це народ. Народ, це тато.
Привіт. Як справи, гравці?
Кулаками? Убік? Ні?
Не хочете? Ну добре.
Класні костюми. Дайте вгадаю.
Могутні рейнджери.
Мадонна.
Принц із Пуерто-Рико.
Ви такий старий.
Є ще щось?
Так. Я знайшов в інтернеті статтю
про те, що після смерті мадам Готорн її речі продали на аукціоні.
Серед перерахованих речей: її стара ґриморія. Книга заклять.
Я знаю.
Це воно! Тату, нам потрібна ця книга.
Добре, Ріко Суаве.
У статті написано, хто її купив?
Так. Цей пафосний торговець антикваріатом.
Шелдон Скіннер.
Стривайте. Скіннер тут.
Він у гарвардському светрі та штанях «хоч-убийся».
Купив квитки на Карнавал страху на гарбузовій грядці.
Нам треба розділитися.
Добре. Візьми оце.
Які це штани «хоч-убийся»? Мої ж не такі?
КАРНАВАЛ СТРАХУ
Ти серйозно казала, що йдеш із наукового клубу?
Тату, я не знаю. Було дуже цікаво, коли я була молодша,
і очевидно, що ти хотів, аби я туди ходила.
А ще щоб я займалася карате.
Заходьте, пані та упирі, на «чудовищне» шоу,
що пробере вас до кісток, тут, на «Карнавалі страху».
У вас помилки в обох словах.
ФРІК-ШОУ
Тату.
Дивись.
Це означає, що Джек тут.
У чому річ? Нащо ти це зробив?
-Вибачте. -Ми сплутали вас із деким.
Боже мій…
Маленький, тихенько. Отак.
Ти ніколи не любила клоунів.
Особливо із сокирами.
Чекай, Сід!
Це просто актори.
Привіт.
Мене не можна торкатися, доки не підпишу відмову.
Агов. Гаразд.
Заспокоймося.
Щойно нокаутував твого друга-немовля.
Це не актори?
Сідні, це не актори!
Повторюю! Клоуни не актори!
Отже, у вас більше немає книги.
Ні, я давно її продав.
Я припускав, що речі Готорн чимсь цінні,
але вочевидь тим сміттям цікавляться лише психи й окультисти.
Без образ.
Під «окультистами» ви маєте на увазі сатаністів?
Це вони і є.
Пам’ятаєте ім’я людини, якій ви продали книгу?
Ні, імені не пам’ятаю, але там була адреса доставки,
яку я ніколи не забуду.
Вулиця В’язів, 666.
Як я і сказав, психи.
Спершу підемо до прилавка, а якщо її там нема…
Клоуни-вбивці!
-Сідні, що відбувається? -Скнара Джек! Він тут!
-Що? -Де?
Скрізь!
Сід! Ні!
Це ж «Коридор жаху».
Чому тобі було не піти на гарбузову грядку?
Це глухий кут.
Народ! Сюди!
Добре. Куди?
Еники-беники їли…
Біжімо!
Сідні!
Тату?
Сідні!
Тату!
Сідні!
Тату?
-Гей! Це я. -Тату!
-Усе добре, доню. -Он знак виходу. Ми майже вийшли.
Так. Усі назад.
Слухай, Бозо. Я зітру цю криву посмішку з твого лиця.
Ну ж бо.
Щоб ти знав, у тебе нічого не вийде.
Тату!
Добраніч! Гарнесенько.
Я підготував його для тебе, а ти класно його добила.
Авжеж.
Народ?
Навіщо клоуну сокира?
Біжімо!
Праворуч. Туди! Ми припаркувалися спереду.
-І що тепер? -Запасний план. Велосипеди!
Було б чудово, якби тато вмів на ньому їздити.
Ви не вмієте їздити на велосипеді?
Мене вчили, що книжки занесуть мене будь-куди.
Значить, велосипеди. Мерщій!
Це геометрична прогресія.
Кожна істота передає цю фігню іншій, а та — іншій і ще іншій.
Так Брідж-Голлоу захоплять до півночі.
За словами Вікторії, якщо ми доти не зупинимо Джека,
він може знайти душу на своє місце.
Тоді Геловін буде щодня.
-Може, викличемо поліцію? -Тату.
Ти справді думаєш, що копи в це повірять?
-Навіть ти не вірив. -Бо це нелогічно.
Не все має бути логічним, тату.
А тепер момент, якого ви всі чекали.
Хто стане обличчям цьогорічного Скнари Джека?
Перемагає…
Ден Браун!
О господи!
Так тобі, Ґері! Так тобі!
Я це зробив, ма! Зробив!
Ми виграли!
-Іди сюди. -Ні.
А тепер піднімемо цього хлопця на Скнару Джека.
Так!
ВУЛ. В’ЯЗІВ ГЛУХИЙ КУТ
-Це тут. -Ні!
Добре.
Сподіваюся, що це було ненавмисно.
Кістки.
Чому це мають бути кістки?
Знаєте, я краще лишуся тут.
Що? Ні, ходімо.
Добре.
Ми впевнені?
Я ще не стрічала справжнього дияволопоклонника.
Треба було взяти розп’яття абощо?
Є лиш один спосіб дізнатися.
Директоре Флойд?
Що ж, привіт усім. Тут і Говард!
Який приємний сюрприз. Разом випрошуєте солодощі?
Вам пощастило, бо цього року в мене є
мініатюрні зубні пасти.
Отже, Флойде.
Ти сатаніст абощо?
Господи. Ні, Говарде.
Якого біса?
Я директор у малесенькому містечку із численним християнським населенням.
Ні. Я просто колекціонер.
Знаєш, хтось колекціонує марки, хтось — метеликів.
Я колекціоную предмети, пов’язані з вічними муками людської душі.
Гадаю, ви шукаєте оце.
Зараз прочитаю.
«Каптус Експіравіт».
«Кум гіс вербіс о спірітус».
Тату. Ти знаєш латину. Що написано?
Цими словами, о духу,
я заганяю тебе в неволю,
кидаючи тебе в бла-бла…
Так. То як це працює?
Це звичайне стримуюче закляття.
Берете гарну посудину. Ясно? Тоді наближаєтеся до мішені.
Будьте обережні.
Потім промовляєте ці чарівні слова — і бум.
-Ви ув’язнили привида. -Наскільки наближаємося?
Не знаю.
У таких речах немає жорстких правил.
Але от що я знаю напевно.
Промовляючи це закляття, треба в нього вірити.
Щиро вірити.
До кісток.
Скажи, що це ти замовив піцу.
Певно, чайові погані дав.
Ідіть, ворушіться.
-Обов’язково було вдягати шоломи? -Думав, це буде мило.
Сідні! Рятуй ґриморію!
Забери книгу звідси.
Сід!
Вона в мене!
Закляття!
Треба забиратися звідси. Можемо вийти ззаду.
Ні! Тату, нам треба закляття. Лише ним можна все виправити.
Мертвими ми нічого не виправимо. Ну ж бо, тягни свою дупцю.
-Ходімо! -Швидше!
Ну ж бо!
Біжіть! У підвал!
Біжіть!
Ідіть у підвал!
-Уперед! -Бігом!
Маріо, допоможи йому!
Тату. Зроби щось!
Тату! Що з тобою?
Скелети.
-Вони проб’ються. -Що нам робити?
Так, це неможливо пояснити.
То й що? Вони справжні.
Що можна зробити із чимсь справжнім?
Можна надерти йому зад.
Можна забрати дівчину з Брукліна,
але не Бруклін із дівчини.
Гей, Сід! Питаннячко.
Знаєш, як колись називалася бензопила?
Кісткоріз.
Так.
Ця штука чудово впорається.
Якого біса?
Святий Люцифере, Говарде.
Сідні, я забираю назад усі свої слова про твого тата.
Нічого крутішого я в житті не бачив.
Сподіваюся, хтось запам’ятав ці слова.
Що це було?
Геловінські декорації. Вони зникли.
Куди вони пішли?
На фестиваль Скнари Джека.
Він збирає армію.
Мама.
Тримайте, отче.
Це кокосово-ананасові коржики без яєць.
-Це як хоум-ран, ге? -Так!
Ну?
Мені не можна брехати.
Так! Клас!
Ось наш гарбуз. Ну ж бо!
Що ж. Гадаю, час закруглятися.
Оплески для Скнари Джека!
Скнара Джек.
У який нам бік?
Ще кілька кварталів туди.
Або можна зрізати. Через цвинтар.
Добре. Ходімо.
Скажіть, що цвинтарі тут не прикрашають.
ЦВИНТАР БРІДЖ-ГОЛЛОУ
Агов, Сід. Що ти робиш?
-Ходім, треба знайти маму. -І що тоді, тату?
Скнара Джек повністю захопив Брідж-Голлоу.
Без закляття мадам Готорн ми його не зупинимо.
Нам потрібне закляття.
Про що ти думаєш?
ГОТОРН
Не знаю, народ.
Я кілька разів проводив сеанс у громадському центрі.
-Але то було багато років тому. -Прошу, спробуйте.
Гаразд. Візьмімося за руки.
Не віриться, що я це роблю.
Але я повністю вас підтримую.
Направляю енергію.
І все таке.
Спасибі.
Заплющте очі.
Повторюю, що я давно цього не робив…
«Остенде те спірітус.
Адме вені спірітус».
Усі разом.
«Остенде те спірітус.
Адме вені спірітус.
Остенде те спірітус.
Адме вені спірітус».
Міс Готорн?
Міс Джозефін Готорн.
Ви тут?
Ви мене чуєте?
Авжеж, я тебе чую, дитя.
Я мертва, а не глуха.
Чорт забирай, що я накоїв?
Це має бути в тіктоці.
-Я випустила Скнару Джека. -Що-що ти зробила?
Я маю честь як мер Брідж-Голлоу
запалити цьогорічного Скнару Джека.
Так. Запалюй!
Якого біса?
-Що відбувається? -Спокійно.
Мабуть, пробку вибило абощо.
Дивина якась.
Що це за Х-Р-І-Н-Ь?
Це частина вистави?
Гадки не маю, отче.
Повірити не можу, що ви, йолопи, повернули до життя того старого демона.
Що робитимете далі? Повернете бубонну чуму?
Розумієте, що він спробує знову? Знайти душу, яку можна забрати
й виміняти в диявола, щоб потім захопити світ?
Але цього разу він нікому не дозволить себе спинити.
Ми можемо його спинити.
І як ти це зробиш?
Удариш його своєю маленькою мітлою?
-Накладеш закляттячко? -Атож.
Стримуюче закляття з вашої книги.
Якщо скажете нам слова, ми зможемо ув’язнити Джека
та сховати його куди подалі… назавжди.
Як хочете.
«Кум гіс вербіс о спірітус
те ад каптівітатем еїкіо.
Адліґанс те ад фламмам діабаліт».
Записала.
От і добре.
А тепер можна мені знову бути мертвою?
Так, вибачте.
«О аніме ад террум».
Заради бога… Де ти цього навчився?
З пачки попкорну?
Аматори.
Що це було?
Чому я пахну старою білою леді?
Я знаю, що тут відбувається.
Це ті дегенерати з Октауна, які знову хочуть саботувати наш фестиваль.
Не цього року. Ні.
За масками не сховаєтеся.
Я октаунців за кілометр занюхати можу.
Знаєте чому?
Бо від вас тхне кислим виноградом.
Ми вам тут не раді.
Ми не раді таким дивацьким нікчемам, як ви.
Це ти дарма, клоуне.
-Вони всюди. -Я починаю ненавидіти Геловін.
У нас вийде.
Сід. Дивись. Он там.
Мамин прилавок. Ходімо.
Тихенько.
Боже милостивий.
Де вона? Де мама?
Я не знаю!
А де всі мафіни й тістечка?
Може, вона все продала й пішла додому.
Гаразд, Сід. Питаннячко.
Де велика статуя з головою-гарбузом,
яка була там хвилину тому?
Він зник.
Котра година?
Майже північ.
Тату. Треба знайти Джека, перш ніж він забере чиюсь душу
у світ духів, інакше нам гаплик.
Він не зможе.
Якщо він хоче виміняти душу в диявола,
йому потрібен ліхтар.
А ліхтар залишився в…
Хто там?
У мене глюки.
Ніхто не хоче моєї випічки.
Мені більше буде.
Тату.
-Що? -Що ти робиш?
Шукаю колеса.
Машину, вантажівку абощо. Що завгодно.
Пошукай ключі.
-Ну ж бо… -Немає.
Слухай. Ніколи так не роби.
Обхід запалювання дозволяє позитивно зарядженому акумулятору
штовхати негативно заряджені електрони до стартера і…
еврика.
Мамі не розказуй.
Гаразд.
Їдьмо.
Що вони роблять?
Чому вони там стоять?
Коли Джек востаннє намагався вкрасти душу, мадам Готорн спинила його.
Цього разу він використовує армію, щоб йому ніхто не завадив.
Він затримає нас тут до півночі, тоді нападе.
Що ж, нам повезло, що ми їдемо на цій «кукурбіті».
-Або, простою мовою… -На гарбузі.
Тримайся.
Ось Шарлотта!
Прощавай звання найбезпечнішого містечка в США.
Так!
Яке тверде.
Мізки…
Мізки… Міз…
«Кум гіс вербіс о…»
«Кум гіс вербіс о спірітус».
Я просив тебе вчити латину. Пам’ятаєш?
Тату, латина — це буквально мертва мова, і тоді вона здавалася непотрібною.
Зараз вона не така вже й непотрібна, правда?
-Готова? -Готова.
Привіт, сусіде!
Цікаво, що я роблю у ваших кущах?
Не ховаюся, якщо ти так подумав.
-Таки ховаєшся. -Я нічого не боюся.
-Чудово. -Гаразд.
А ти мав рацію. Я не став зомбі.
-Пощастило. -Ура, Геловін!
Це твій чоловік!
-Любий? -Що було в тому мафіні? Цемент?
Я зрозуміла. Випічка — це не…
Стережись!
Мамо!
Він тепер дихає вогнем?
Ну ж бо.
Сід! Назад!
Добре.
-Відволічи кажана. Я врятую маму. -Тату, я маю сказати закляття.
Слухай. Там надто небезпечно.
А я досі твій батько, іноді мені треба тебе захищати.
Добре?
-Рятуй маму! Я розберуся. -Добре.
Гаразд, октаунці! Ану, підходьте!
Краще їх не заохочувати.
Не підходьте! Я передумала.
Назад!
Думаю, ці істоти не з Октауна.
Тату! Швидше!
У нас обмаль часу!
Ну все, кажаняча ти морда.
Раунд другий. Гонг.
О ні! Ні!
Відпусти мене!
Я тебе тримаю.
«Кум гіс вербіс о спірітус
те ад каптівітатем еїкіо.
Адліґанс те ад фламмам діабаліт».
«Кум гіс вербіс о спірітус
те ад каптівітатем еїкіо.
Адліґанс те ад фламмам діабаліт».
-Говарде! -Я стараюся.
Тату! Швидше!
Опівночі його армія піде в наступ!
Я промовив закляття! Двічі! Не працює!
Ти маєш вірити щиро!
Тату! Ти зможеш! Я знаю, що зможеш!
А тепер наклади те довбане закляття!
Цими словами, о духу,
я заганяю тебе в неволю,
кидаючи тебе в диявольське полум’я!
Абракадабра.
-У них вийшло! -Вони його ув’язнили!
Дякувати богу. Я вже думала, що вони в дупі.
Ви бачите?
Я в новій команді!
-Вітаємо, синку. -Дякую.
Гарна робота, Октауне. Молодці.
До наступного року.
-Смішно? -Так…
Прощавай, Джеку.
Ого, м-ре Ґордон.
Шкода, що я не бачив, як ви надерли сраку Скнарі Джеку.
Вибачте, я хотів сказати «зад».
Нічого. Я таки надер йому сраку.
Тобто ми надерли йому сраку. Це була командна робота.
Хто хоче булочок із корицею?
Дякую!
Щасти.
Вони дивовижні.
-Неймовірні. -Справді?
-Відкривайте пекарню, місіс Ґордон. -Секундочку.
Що ти сюди поклала?
Масло, цукор, глютен.
Після вчорашнього я вирішила, що життя коротке.
-Я радий, що Геловін закінчився. -Гадаєте, учорашній день був шаленим?
Бачили б ви це місто на Різдво.
Різдво?
Хо-хо-хо.
Я досі вважаю, що треба знищити цю штуку, та й по всьому.
Тату. Ми це обговорювали.
Якщо ми знищимо ліхтар, можемо…
Можемо знову випустити Джека. Я знаю.
Ось чому я приніс фосфат амонію.
Антизапалювач.
Краще перестрахуватися.
Схоже, хтось почав вірити.
Слухай.
Тримай.
Хочеш, щоб я замкнула?
Так, а ще я хочу, щоб ти потім узяла ключ і берегла його.
Ти вже достатньо доросла. Для багатьох речей.
І я постараюся про це пам’ятати.
Дякую, тату.
Ти підспівуватимеш чи як?
-О ні. -О ні.
Переклад субтитрів: Галина Шрам