Downloaded from YTS.MX
NETFLIX IS A JOKE -SPESIAALI
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ymmärrättekö?
Hyvät naiset ja herrat. Esitys alkaa!
Hyvät naiset ja herrat, hyvät naiset ja herrat.
Pete, Pete, Pete Davidson.
Pete Davidson.
Hyvät naiset ja herrat: Pete.
Hei!
Miten menee?
Pete Davidson.
Kiitos.
Kiitos valtavasti.
Kiitos.
No niin.
Tosi siistiä. Kaipaan tuota enemmän kuin uskottekaan.
Hei kaikille. Olemme täällä tänään kunnioittamassa kaikkien aikojen -
parhaita koomikoita. He pääsevät The Hall -kunniagalleriaan.
Niin.
Tervetuloa ensimmäiseen stand up -komedian kunniagallerian -
seremoniaan. Minä olen Pete Davidson.
Niin.
Se jätkä, joka poisti "spesiaalin" "komediaspesiaalista".
Aloitamme tänään kunnioittamalla koomikkoja, jotka ovat kuolleet.
Luultavasti siksi, koska minun ei uskota olevan enää elossa,
kun tämä julkaistaan.
Olen outo valinta stand upin kunniagallerian avajaisiin.
Viime vuosina olen ollut lavalla vähemmän -
kuin vauvat Ali Wongin vatsassa.
Tänään teemme kunniaa todellisille legendoille.
Kuten Joan Riversille, joka aiheutti...
Niin.
Hän aiheutti kovan kiistan Netflixillä siitä, mitä kasvoja käytetään -
hänen kuvassaan.
No...
päädyimme tuohon.
Robin Williams, joka on...
paras kaikista.
Ja myös täysi vastakohtani, mitä tulee energiaan, taitoihin ja karvoitukseen.
George Carlin.
Rauhoittava…
George Carlin.
Konduktöörin rauhoittava ääni Tuomas Veturissa.
Ja mies, jolta opitte sanan kullinimijä.
Ja tietysti myös Richard Pryor.
Niin.
Pryor uudelleenmääritteli komedian, vaikka antoikin Chevy Chaselle -
itsevarmuutta käyttää n-sanaa.
Tosi juttu. Googlatkaa vaikka.
Tarjonta on tänään erityislaatuinen.
The Hall teki taustatyötä valitessaan ehdokkaat.
He eivät vain valinneet nuoria ja trendikkäitä -
nostaakseen katsojalukuja.
Jostain syystä he uskovat minun nostavan niitä.
Neljä jäsentämme kutsuttiin tänne äänestyksellä,
jossa oli agentteja, klubien omistajia, managereita ja muita vaikutusvaltaisia -
hahmoja komediapiireistä.
Se on pitkäveteisempi tapa sanoa "juutalaiset".
Tästä illasta tulee hauska.
Meillä on Mix Master Mike tiskijukkana The Bestie Boysista.
Sairaan siistiä.
Superupeaa.
Ja monia eläviä koomikoita puhumassa kuolleista sellaisista.
Meillä on täällä Mulaney, Chapelle ja Handler.
Heitä näkee yhdessä vain tosi hienossa teatterissa -
tai vielä hienommassa vieroituksessa.
The Hall tulee osaksi National Comedy Centeriä -
Jamestownissa New Yorkissa.
Se on hieno paikka.
Mutta tänä iltana kyse ei ole minusta.
Kyse on siitä, että nämä legendat saavat ansaitsemaansa kunniaa -
samalla alustalla, jolta näkee ohjelman Kukkua vai kakkua?
Nauttikaamme siis sopivasta määrästä naurua ja itkua.
Kuten minä masturboidessani.
No minun piti vähän päästä letkauttamaan.
Haluatteko tietää jotain hauskaa? Minä en…
Tämä on oudoin sanomani lause.
En voinut laittaa tänne meikkiä, koska minulla on suihkurusketus.
Tuo on oudoin sanomani asia.
Ikinä. Enkä ollut ennen ottanut suihkurusketusta.
Kysyin siltä jätkältä:
"Meneekö sitä myös kullille ja perseelle?"
En tiedä, mitä tehdä.
Saanko sellaiset Borat-Speedot? Ei hajuakaan.
Se jätkä vastasi:
"Jätä valkoiseksi. Se on vaikuttavampaa."
Nyt minulla on kunnia esitellä ystäväni Jon Stewart.
Jon Stewart -
sai hiljattain Mark Twain -palkinnon.
Hän on niin taitava esiintyjä, että on yhtä lailla innoissaan tästä.
Jon Stewart!
Jon…
Jon, Jon Stewart.
Jon Stewart.
Jon, Jon, Jon. -Pete Davidson!
Jon, Jon Stewart.
-Kiitti, että olette täällä!
Kiitos Pete Davidsonille. Ei ole montaa koomikkoa,
jotka tulevat esiintymään suoraan metsästysreissulta.
Ja silti ovat noin hyviä.
Esittelen erään, jota kunnioitan todella paljon.
Sain tuntea hänet jonkin aikaa.
George Carlin.
Aloitetaan.
Paska.
Kusi.
Vittu.
Rullatkaa ylöspäin.
Pillu.
Tuolle ei taputeta tarpeeksi.
Kullinimijä.
Näen, mistä yleisö tykkää.
Kusipää.
Tästä viimeisestä te pidätte.
Tissit.
Kusi ei oikein sytytä.
Pillu ja tissit ovat upeita.
Vuonna 1972 George Carlin lausui ne seitsemän sanaa,
joita televisiossa ei saa sanoa.
Paska, kusi, pillu, vittu, kullinimijä, kusipää ja tissit.
Olin yhdeksänvuotias.
Ja rakastuin.
En tiennyt yhtään, mitä sanat tarkoittivat, paitsi tissi…
juustotissit.
Silloin George Carlin teki itsestään -
vastakulttuurin sankarin.
Kyse ei ollut vain sanojen sanomisesta.
Kyse oli siitä absurdiudesta, että ne seitsemän sanaa -
olivat niin voimakkaita, vaikka olivat vain sanoja.
Ne eivät olleet tekoja tai ajatuksia.
Ne eivät olleet pahoja aikomuksia. Sanoja vain.
George Carlin pidätettiin. Lenny Bruce pidätettiin.
Heidät haastettiin oikeuteen. Heitä syytettiin -
sanojen sanomisesta.
Hyvät naiset ja herrat, siitä on 50 vuotta.
Nykyään ne voisivat olla Netflix-sarjojen nimiä.
Se oli hänen hetkensä.
Me olemme onnekkaita.
Me koomikot.
On harvinaisempaa, että koomikko saa hetkensä -
kulttuurissa,
kun ajat ja kyvyt jotenkin kohtaavat.
On eräs taika, jolla sitä mahtavuutta luodaan.
Niin George Carlin teki 1970-luvulla.
Hän oli kaikkea!
Mutta vielä harvinaisempi juttu, lähes ennenkuulumaton,
on koomikko, joka luopuu elannostaan -
pyrkiessään aikansa legendaksi.
Ja siinä George Carlin oli rohkea,
eikä sitä voi korostaa tarpeeksi.
Hän aloitti 1960-luvulla bisnespuvussa.
Hänellä oli ohut solmio. Hän oli seuraava Merv Griffin.
Hän oli vaikuttava. Ja hän tienasi elantonsa.
Hänellä oli vaimo Brenda ja nuori tytär Kelly.
He ostivat talon. Heillä meni hyvin.
Ja hän oli onneton.
Hän ei ollut oma itsensä. Hän ei ollut taiteilija.
Hän siis heitti kaiken helvettiin.
Se, että luopuu tavoitteestaan tienata rahaa -
ja elättää perhe… He panttasivat talonsa.
Hän ei tuntenut olevansa oma itsensä. Hän kasvatti parran ja pitkät hiukset.
Hän pukeutui farkkuihin.
Hän alkoi vitsailla siitä, että Muhammad Ali heitetään -
susille,
koska tämä ei suostunut lähtemään Vietnamiin.
Ja vitsi oli se, että Muhammad Ali hakkaa -
ihmisiä työkseen. Ja hän sanoi:
"Hakkaan ihmisiä, mutta en tapa heitä."
Ja hallitus sanoi:
"Jos et suostu tappamaan,
et saa myöskään hakata."
Hän ei välittänyt paskaakaan. Hän vain antoi palaa.
Hän oli taiteilija.
Olin onnekas 1990-luvulla,
koska sain tutustua Georgeen.
Sain viettää aikaa hänen kanssaan Los Angelesissa.
Haastattelin häntä erikoisohjelmaa varten.
Hän juhli 40:tä vuottaan komedian parissa.
Olimme Aspenissa, Coloradossa.
Koska komediatuottajat tajuavat -
viedä jätkän, jolla on ollut neljä sydänkohtausta,
esiintymään paikkaan, missä on vain vähän happea.
Siksi en osallistuisi "HBO Is A Joke"-festivaaliin.
Teen vain tämän Netflix-spesiaalin.
Katsokaa itseänne.
Olette lojaaleja brändille. Jännittävää.
Viimeisinä vuosinaan Carlinista tuli todella synkkä.
Hän hurrasi maailman tuholle. Hänestä tuli nihilisti.
Kyse ei ollut siitä. Kyse oli pettymyksestä.
En ole tavannut toista, joka tuntisi sellaista empatiaa -
ihmiskunnan tilaa kohtaan.
Uskon, että hänen viimeisten vuosiensa työ vain heijasti sitä,
miten todella murtunut hän oli siitä,
miten me kohtelemme toisiamme ja itseämme.
Minusta kiinnostavaa oli,
että vaikka Carlin oli vastakulttuurisankari,
hän oli todellinen duunariluonne.
Hän meni toimistolleen yhdeksältä, istui alas ja kirjoitti.
En ole koskaan tavannut toista,
joka polttaa niin paljon pilveä,
ja tekee niin kovasti töitä.
Hän kirjoitti vitsit,
kaivoi ruohon esiin ja sanoi minulle, kun olin hänen toimistollaan:
"On aika ottaa piristettä."
George Carlin kuoli vuonna 2008.
Joskus vuonna 2006 tai 2007 Twitter syntyi.
Twitterissä aina silloin tällöin -
George Carlin trendaa.
Alustalla, josta hän ei tiennyt mitään.
Hän vain nousee esiin, kun maailmalla tapahtuu kummia.
Koska kulttuurimme kaipaa hänen ääntään.
Ja koomikolle -
se on suurin mahdollinen kunnia.
Me kaipaamme häntä.
Kaipaamme hänen ääntään.
Haluamme tietää, mitä hän miettisi.
Komedia elää vain hetken. Melkein kukaan ei selviä.
Hän selvisi viisi vuosikymmentä -
terävänä tarkkailijana, analyytikkona, absurdistina ja koomikkona.
Ystävänä, isänä ja aviomiehenä.
Ihmisrakkaana.
Hän oli uskomaton.
En voi sanoa, kuinka usein häntä kaipaan.
Ja kuinka häntä ajattelen, ja kuinka kiitollinen olen siitä -
vähästäkin ajasta, jonka vietimme yhdessä.
Hyvät naiset ja herrat, George Carlin.
George Carlin.
Ja George Carlin.
Olin ennen tämä jätkä.
Tai ehkä tämä jätkä oli ennen minä.
En tiedä. Aikanaan olimme toinen toisiamme.
Meillä on enemmän tapoja kuvailla likaisia sanoja kuin meillä on likaisia sanoja.
Se on minusta vähän outoa.
Näyttää siltä, että joku on ollut todella kiinnostunut niistä sanoista.
Niistä puhuttiin. Niitä kutsuttiin pahoiksi, likaisiksi sanoiksi.
Saastaisiksi. Inhottaviksi. Häpeällisiksi. Vulgaareiksi.
Hävyttömiksi.
Huonon maun osoituksiksi. Säädyttömiksi.
Katukieleksi. Rappion puheeksi. Pukukoppipuheeksi. Kasarmikieleksi.
Kaksimielisiksi. Tuhmiksi. Nenäkkäiksi. Roisiksi.
Tylyiksi. Raaoiksi. Riettaiksi. Himokkaiksi. Sopimattomiksi. Rienaaviksi.
Rivoiksi. Epäilyttäviksi.
Uskaliaiksi.
Vihjaileviksi.
Kiroamiseksi. Manaamiseksi.
Ajattelin: paska, kusi, vittu, pillu, kullinimijä,
kusipää ja tissit.
Paskalla käyminen on toinen juttu.
Paskalla käyminen?
Jos ei käy paskalla, jättää jälkeensä paskaa.
Se on se jutun juju!
Jättää se paska!
Bakteerit. Mistä tämä bakteerikammo oikein tulee?
Oletteko huomanneet?
Mediassa puhutaan kaikista viimeisimmistä taudeista.
Salmonella, kolibakteeri, hantavirus, lintuinfluenssa.
Ja amerikkalaiset menevät helposti paniikkiin, joten kaikki juoksevat -
hieromassa ja suihkuttamassa.
Ylikypsentämässä ruokaa. Koko ajan pesemässä käsiä -
yrittäen välttää bakteereita.
Se on naurettavaa, se menee liian pitkälle.
Vankiloissa, ennen kuin annetaan tappava pistos,
pyyhitään ihon pinta ensin alkoholilla.
Röyhtäisitkö ja melkein oksensit?
En koskaan ole nussinut täyden kympin naista.
En koskaan!
Yhden kerran nussin viittä kakkosen arvoista.
Niin.
Tätä ette koskaan kuule miehen sanovan:
"Lakkaa imemästä kulliani tai soitan poliisit!"
Ihmetellään, miksi sinistä ruokaa ei ole.
Emmekö ole menneet liian pitkälle näiden värinauhojen kanssa,
joita on joka asialle?
Joka asialla on oma värinauha nykyään.
Punainen AIDSille. Sininen lapsille. Pinkki syövälle.
Vihreä sademetsille. Violetti katuväkivallalle.
Minulla on ruskea. Mitäkö se tarkoittaa? "Syö paskaa, kusipää!"
Syö paskaa, kusipää!
Mutta mitä paskanjauhantaan tulee,
liikemies ei vedä vertoja papille.
Minun on kerrottava teille totuus.
Mitä paskapuheeseen tulee,
kovan sarjan paskapuheeseen, teidän on nostettava hattua -
kaikkien aikojen tyhjien lupausten -
ja liioittelun mestarille, uskonnolle. Se on selvä peli.
Selvä peli.
Uskonto on helposti -
suurin kusetus ikinä.
Miettikää. Uskonto on saanut ihmiset uskomaan,
että on näkymätön mies,
joka asuu taivaalla.
Joka katselee joka päivä, joka ikinen hetki.
Ja miehellä on lista kymmenestä asiasta, joita ei saa tehdä.
Ja jos näitä kymmentä asiaa tekee, hänellä on paikka -
täynnä tulta, savua, kipua ja kärsimystä,
jonne hän lähettää kärsimään, palamaan, tukehtumaan,
kiljumaan ja itkemään ikuisiksi ajoiksi.
Mutta hän rakastaa sinua.
Hän rakastaa sinua.
Hän rakastaa sinua ja tarvitsee rahaa!
Hän tarvitsee aina rahaa!
Hän on kaikkivoipainen, täydellinen ja tietää kaiken.
Silti, hän ei hallitse rahaa.
Uskonto tienaa miljardeja dollareita. Veroja ei makseta.
Ja aina tarvitaan vähän lisää.
Siinä se, kun puhutaan hyvästä kusetuksesta.
Pyhä paska sentään.
Haluaisin kertoa teille "koomikoiden terveyskilpailuista".
Tällä hetkellä minä johdan Richard Pryoria sydänkohtauksissa.
Kaksi-yksi.
Minä johdan.
Juuri niin.
Richard kuitenkin johtaa loppuun palamisessa.
Siinä kävi niin, että ensin Richard sai sydänkohtauksen.
Sitten minä sain sydänkohtauksen.
Sitten Richard paloi loppuun.
Sitten minä totesin, että vitut, ja sain toisen sydänkohtauksen.
Miksi?
Miksi? Miksi yleensä ne kaikki, jotka vastustavat aborttia,
ovat sellaisia, joita ei muutenkaan haluaisi nussia?
Olen moderni mies. Tämän "vuosituhannen" mies.
Digitaalinen ja savuton.
Monimuotoinen, monikulttuurillinen, postmoderni dekonstruktionisti.
Poliittisesti, anatomisesti ja ekologisesti sopimaton.
Minulla on personal trainer, ostosten tekijä ja assistentti,
ja oma agenda.
Minua ei saa hiljenemään. Minua ei voi murtaa.
Koska olen väsymätön ja langaton.
Olen alfa, joka syö beetasalpaajia.
Olen ateisti, ja ylisuorittaja. Olen rento, mutta muodikas.
Suorasukainen, perinteinen, edullinen ja vaativa.
Isokokoinen, pitkäkestoinen, tarkkakuvainen, nopea.
Paistovalmis ja kestävä.
Käytännöllinen, vapaa, automaattinen ja seko.
Etukäteen traumatisoitunut, ja minulla on lehtolapsi,
jolta saan vihaviestejä.
Täysin varusteltu, tehdashuollettu, kliinisesti testattu,
tieteellisesti valmisteltu ihme.
Esipesty, esikypsennetty, esilämmitetty, esihyväksytty,
esipakattu, päivätty, pakastekuivattu, vakuumipakattu,
ja minulla on rajaton laajakaista.
Olen tyly, olen aito. Tehokas.
Olen aina valmiina rokkaamaan, eikä minua pysty huijaamaan.
Otan iisisti, menen virran mukana.
Astelen kevein askelin.
Ajan, liikun, seilaan, rullaan ja groovaan,
läiskin ja voitan. En torku, en häviä.
Pidän jalan polkimella ja kumin tiellä.
Bailaan kovaa, ja otan kaiken irti lounastunneista.
Roikun mukana, ei epäilystäkään. Pysyn kovana loppuun asti.
Minulla on suuri kunnia nimittää George Carlin kunniagalleriaan.
ONNITTELUT GEORGE CARLINILLE
JÄSENEKSI 2022 THE HALL
Hyvät naiset ja herrat, haluan esitellä seuraavan...
Millä nimellä kutsutaan niitä, jotka esittelevät parempiaan The Halliin?
Seuraava minä.
Hän on yksi suosikkikoomikoistani ja -ihmisistäni.
Hyvät naiset ja herrat, John Mulaney.
John Mulaney.
Hei!
John. -Hei.
John Mulaney.
Kiitos, Jon. Hei kaikille. Olen John Mulaney.
Hauskaa olla täällä.
Robin Williams.
Hänen uransa kesti noin 38 vuotta.
Mutta luovuuden puolesta siihen mahtui vuosisatoja.
Tämä on se, mikä minun mielestäni erottaa Robin Williamsin -
muista koomikoista.
Hänestä ei ole olemassa videokuvaa, jossa hän ei olisi innoissaan.
Voitte aina nähdä hänen antavan kaikkensa.
Oli hän lavalla sitten Holy City Zoossa,
Comedy Storessa tai -
Metropolitan-oopperassa New Yorkissa.
Kun hän oli lavalla Comic Reliefin kanssa vuosikaudet.
Keräten satoja miljoonia dollareita kodittomien terveydenhuoltoa varten.
Ihan sama, millä lavalla hän oli. Taputtakaa sille.
Ihan sama millä lavalla hän oli, hän aina uppoutui täysin -
esitykseensä, ja hän todella näytti rakastavan sitä.
Hän myös näytteli loistavissa elokuvissa -
useammin kuin sitä voisi kenellekään sallia.
Katsoin elokuvan Hyvää huomenta, Vietnam pari kuukautta sitten.
Katsokaa se elokuva. Katsokaa ensimmäinen luokkahuonekohtaus,
jossa Robin opettaa englantia -
ihmisille Saigonissa.
En koskaan ole nähnyt suoritusta, jossa joku olisi hauskempi,
ja nauraisi niin aidosti ihmisten kanssa.
Kuin katselisi nerokasta harjoitusta.
Hän on loistava keskinkertaisissakin elokuvissa.
Muistatteko elokuvan Yhdeksän kuukautta, jossa oli Hugh Grant?
Miten vain. Ihan sama. Se ei ole mahtava.
Se tiedetään. Robin Williams -
on elokuvassa 15 minuuttia.
Hän on hauskempi kuin useimpien ura yhteensä.
Hän näyttelee venäläistä gynekologia.
Hän oli ollut ennen synnytyslaitoksen johtaja -
Pietarissa eläinsairaalassa.
Hän oli erikoistunut rottiin ja apinoihin.
Hän sanoo Hugh Grantille ja Julianne Moorelle:
"Tajusin, että kun on nähnyt yhden rotan perseen, on nähnyt ne kaikki."
Se on hauska kohta. Hän sanoo...
Ja hän sanoo sen arvokkaasti.
Hän sanoo hiljaa: "Ja viime kuussa sain -
lupani. Nyt voin auttaa ihmislasten synnytyksessä."
Jos haluaa nähdä näyttelijän samanaikaisesti tekevän -
komiikasta tunteellista,
ja tunteista komiikkaa,
katsokaa Robin Williamsia elokuvassa Fisher King.
Se on paras elokuvasuoritus, jonka yksikään koomikko on tehnyt.
Tätä kuulen usein.
Ihmiset ajattelevat, että komiikka tulee -
kivusta ja surusta.
Ja koomikoista puhutaan kuin me tekisimme tätä,
koska olemme sisimmiltämme synkkiä.
Tätä sanotaan erityisesti, kun Robin Williamsista puhutaan.
Ja kaikella kunnioituksella: vittu mitä paskaa.
Siis...
kunnioittakaa edes vähän tätä nerokasta taiteilijaa,
joka vain oli teitä lahjakkaampi.
Niin siinä kävi.
Ihmisten naurattaminen on uskomattoman hauskaa.
Komiikan taidetta on se, että esiintymisestä nauttii.
Koomikkona oleminen ei ole psykologinen sairaus.
Olemmeko mekin kusessa? Minä mukaan lukien.
Kyllä! Mutta ihan sama.
On olemassa masentuneita ihmisiä, jotka eivät edes vaivaudu -
olemaan loistavia koomikkoja.
Kiusatkaa vaihteeksi heitäkin.
Puhuin tästä Robinin tyttärelle Zeldalle.
Hän kirjoitti minulle jotain, jonka haluan lukea nyt.
Jos se ei haittaa.
Tämä on Robinin tyttäreltä Zeldalta.
Tästä puhuttaessa hän sanoi:
"Tämä on vain yhden ihmisen käsitys paljon monimutkaisemmasta miehestä.
Mutta minun mielestäni se, mitä isä halusi, oli vain -
tuoda iloa ihmisten elämään.
Erityisesti niiden, jotka sitä todella tarvitsivat.
Siksi en usko, että hänen motivaationsa olisi tullut hänen omasta surustaan,
vaan siitä, että sai tuoda iloa muille.
Hän meni kodittomien yömajoihin ja istui siellä tunteja.
Hän suoritti triathlonin paraurheilijoiden hyväksi.
Ja hän sai kaikki muut nauramaan pitkällä matkalla.
Hän vieraili sairaaloissa ja sotilastukikohdissa.
Kaikkialla, missä naurua tarvittiin.
Hän tiesi, että kaikista synkimpinä aikoina -
nauru on parasta lääkettä sielulle.
Ja se on mielestäni yksi hienoimmista lahjoista,
joita ihminen voi toiselle antaa.
"Minun isäni" oli onnellisimmillaan, kun teki muut iloisiksi.
Aina."
Niin...
Mitä muuta koomikosta tai ihmisestä voi sanoa?
Hyvät naiset ja herrat, Robin Williams.
Onko täällä ketään, kuka tarvitsee komedian parantavaa voimaa?
Onko täällä ketään?
Katsokaa!
Kuu, kuin kives, roikkuu alhaalla taivaalla.
Mitä ääntä rakastat?
Onko täällä viittomakieltä osaavaa?
Voi, onpa siistiä!
Haista vittu.
Kiitos.
Minun on nyt puhuttava vakavasta aiheesta,
skitsofreniasta. Eikä pidä! Pää kiinni, anna hänen puhua!
Poikani on kolmevuotias. Se on hienoa aikaa.
Iso pää, pieni vartalo.
On raivostuttavaa, kun he kyselevät kaikesta.
"Miksi taivas on sininen?" "No siksi, koska on ilmakehä."
"Miksi on ilmakehä?" "Koska meidän täytyy hengittää."
"Miksi me hengitämme?" "Miksi vitussa haluat tietää?"
Näin aina sellaista unta.
Varmaan kaikki isät näkevät.
Uneksin, että jonain päivänä -
poikani saa Nobel-palkinnon.
Eräässä toisessa unessa poikani sanoo:
"Haluatko ranskiksia tämän kanssa?"
Olin saksalaisessa talk show'ssa,
ja eräs nainen sanoi: "Miksi uskotte, että Saksassa -
ei ole niin paljoa komediaa?"
Sanoin: "Kävikö mielessä, että tapoitte kaikki hauskat?"
Jos olet irlantilainen, annat minulle turpaan,
mutta sitten myös laulat siitä myöhemmin, hitto vie.
Sinä yönä, kun sanoit Että vaimoni on läski
Heitin sut maahan Paskoin hattuus
Ja niin se täällä hoidetaan
Liikutetaan...
Tässä on minun ideani urheilulajista.
Isken pallon taskurotan koloon.
"Siis niin kuin biljardissa." Vitut biljardista.
Ei suoralla kepillä. Vaan vääntyneellä kepillä.
Isken palloa. Se menee taskurotan koloon.
"Siis niin kuin kroketissa." Vitut kroketista!
Reikä on satojen metrien päässä.
Hitto joo.
Isken menemään, ja aina kun ei osu,
tuntuu kuin saisi infarktin.
Vittu! Kutsutaan sitä sillä nimellä!
Infarkti. Koska aina kun ei osu, tuntuu kuin kuolisi.
Haluan jalkapalloselostajan kokeilevan golfia kerran.
Pallo rullaa, pallo rullaa...
Reikä!
Tytöt, jos haluatte sen ihanan tatuoinnin, jossa aurinko -
nousee persvaostanne, se on hieno parikymppisenä.
Mutta viisikymppisenä se on kuin mustekala jahtaamassa meritähteä.
Joten, ei.
Vittu!
Pissaan!
Ja sitten tajuat,
että Jumala antoi sinulle peniksen ja aivot.
Ja tarpeeksi verta vain yhteen kerrallaan.
Juuri niin. On aika lähteä.
Suuntaamme rajan eteläpuolelle.
Sinun on oltava neidille mieliksi.
Haluaisin kysyä naisilta erästä asiaa.
Näytämmekö tältä?
Onko jo melkein valmista?
Ei. Teen sen kyllä loppuun.
Ei. Rakastan sinua.
Rakastan sinua.
Hoidan sen loppuun.
Sanoin, että kestän sen kyllä. En vain tunne kasvojani.
Kuka on sun isukki?
Rakastan sinua.
Minä laukean.
Minä hoidan...
Hyvää yötä!
Niin.
On kunnia nimittää Robin Williams kunniagalleriaan. Kyllä.
ONNITTELUT ROBIAN WILLIAMS JÄSENEKSI 2022
On suuri ilo esitellä teille seuraava esiintyjä.
Koomikko, jota katson mielelläni. Henkilö, johon rakastan törmätä,
ja jota en ole nähnyt vähään aikaan.
Naiset ja herrat, toivottakaa tervetulleeksi -
hauska ja ihana Chelsea Handler.
Chel, Chel, Chelsea. Chel, Chel, Chelsea.
Chel, Chel, Chel, Chelsea.
Chelsea. -Jee!
Chelsea. Chelsea. Chelsea. Chel, Chelsea.
Chelsea. -Hei kaikki!
Handler. -Hei!
Kiitos valtavasti. Kiitos.
Olen täällä puhumassa Joan Riversistä.
Kun ensi kerran tapasin Joan Riversin, olimme molemmat aineissa.
Ei hauskalla tavalla.
Olin liian nuori, itsevarma ja ylimielinen -
uskoakseni, että kukaan muu kuin minä voisi menestyä.
Nyt tiedän, että kaikki menestykseni oli sen ansiota,
että joku muu ennen minua oli rohkeampi,
eikä toista yhtä rohkeaa kuin Joan Rivers ole.
Hän sanoi kerran: "Stevie Wonder, se kurja paskiainen.
Kuka kertoisi hänelle, että hänellä on päässään makramee kukka-amppeli?"
Ja sitten tietysti oli ne klassikot.
Kuten: "Elizabeth Taylor on niin lihava, että laittaa majoneesia aspiriiniin."
Olen otettu, että saan olla täällä tänään -
osoittamassa kunniaa hänelle ja hänen työlleen.
Joan Alexandra Molinsky syntyi vuonna 1933.
Hän syntyi Brooklynissa New Yorkissa. Hänen uransa alkoi tutulla tavalla.
Hän teki keikkatöitä tullakseen toimeen.
Hän oli oppaana Rockefeller Centerissä.
Hän työskenteli oikolukijana mainostoimistossa.
Hän oli hetken aikaa myös muotikonsulttina.
Siitä taidosta oli myöhemmin hyötyä,
kun hän aloitti Fashion Policen tyttärensä Melissan kanssa.
He keksivät silmien pyörittelyn ja julkkisten haukkumisen -
vuosikymmeniä ennen Jadaa ja Williä.
Joan huomasi pian, että hän kuului lavalle ihmisiä naurattamaan.
Hän nauroi julkkiksille, poliitikoille,
ja ennen kaikkea itselleen.
Hän aloitti stand up -uransa Greenwich Villagen klubeilla.
Esiintyi George Carlinin ja Richard Pryorin kaltaisten kanssa.
Siihen aikaan Joanin esitykset loppuivat aina sutkautukseen:
"Olen Joan Rivers, ja minulta lohkeaa."
Se on myös aika vahva avaus.
Kärvisteltyään nuhruisilla klubeilla melkein vuosikymmenen -
Joanista tuli heti tähti, kun hänet monista hylkäyksistä huolimatta -
otettiin esiintymään Johnny Carsonin The Tonight Show'hun.
Oli 17. helmikuuta 1965. Ja sinä yönä kaikki muuttui.
Johnny Carson pyyhki naurun kyyneleitä kasvoiltaan,
ja sanoi: "Jestas, olet hauska. Sinusta tulee tähti."
Ja hän oli oikeassa.
Joan hallitsi tilannetta. Johnny, myöhäisillan ohjelmien kuningas,
oli aivan häkeltynyt.
Hän näytti, että voimme liittyä poikien joukkoon,
ja emme vain naurattaa heitä, vaan myös -
dominoida heitä.
Joan esiintyi Carnegie Hallissa. Hän voitti Grammyn ja Emmy-palkinnon.
Hän oli Tony-ehdokkaana. Hän kirjoitti 12 myyntimenestyskirjaa.
Hän määritteli uudelleen punaisen maton.
Ja mikä vaikuttavinta, hän ei pelännyt olla oma itsensä.
Joan löysi oman terävän ja uraauurtavan äänensä -
aikana, jolloin naiset vaikenivat.
Kun ihmisistä tulee kuuluisia, heistä tulee varovaisia.
Varautuneempia.
Koska heillä on enemmän hävittävää.
Mutta ei Joan. Mitä menestyneempi hänestä tuli,
sitä äänekkäämpi ja häpeilemättömämpi hän oli.
Hän rikkoi rajoja ja riskeerasi kaiken -
naurun vuoksi.
Häntä kritisoitiin hänen koko ikänsä,
koska hän oli liian karkea, liian juoruileva ja henkilökohtainen.
Mutta vitsien taustalla oli aina jotain syvempää.
Hän ei koskaan pyydellyt anteeksi, vaan sanoi: "Osan show'tani -
on tarkoitus ravisuttaa teitä.
Saattaa vaikuttaa siltä, että olen hauska, mutta muistutan teitä jostain.
Elämä on rankkaa, kultaseni.
On parasta nauraa kaikelle,
muuten olemme tuhon omat."
Hän ei vain rakastanut ihmisten naurattamista.
Hän rakasti sitä, kun sai muut nauramaan.
Hän sanoi kerran, että jos yksikään naiskoomikko vielä tulee sanomaan,
että hän avasi ovet hänelle, niin hän haistattelee tälle.
Hän avaa ovia edelleen heidän puolestaan.
Ja niin hän tekee.
Edes hänen kuolemansa vuonna 2014 ei pysäyttänyt häntä.
Hänen muistonsa ansiosta ovet aukeavat yhä -
naisille ylhäältä taivaan punaiselta matolta.
Hyvät naiset ja herrat. Joan Rivers!
Tämä on bisnestä. Työt tulevat sohvan kautta.
Haluan, että tiedät. Nimeni on Joan Rivers,
ja minulta lohkeaa.
Hääyöni oli katastrofi, koska minulla ei ole yhtään...
Mieheni sanoi: "Anna kun autan nappien kanssa."
Ja minä sanoin:
"Olen jo alasti!"
Kun ei ole haluttu, sen tietää heti.
Kasvaessani kuulin aina vain:
"Miksi et ole kuin serkkusi Sheila?
Miksi et ole kuin serkkusi Sheila?"
Sheila kuoli syntyessään. Niin!
Ensimmäiset vaimot olivat liian hyviä. Me murehdimme, harmaannumme.
Jos miehellä on sydänvika, se harmittaa.
Panttaamme sormukset, jotta saamme hänelle tahdistimen.
Toinen vaimo, ja miehellä on sydänvika,
nainen vain menee taakse ja säikäyttää.
Siinä se ero on.
Siinä se ero on!
Tuhkasin myös anoppini.
Jotta anopin voi tuhkata,
teidän ei pitäisi kuulla tätä.
Lensin lentokoneella suoraan...
Montreal, Lontoo, Lontoo, Montreal.
Paluumatkalla mietin, että olisi pitänyt odottaa kuolemaa ensin.
Ja minä vain...
Ensitreffeillä suutelu ei ollut sallittua.
Pilailetko? -Niin varjeltua?
Edgar ja minä emme ole vielä aloittaneet. -En tiennyt tuota.
Jos mieheni ei pyörisi unissaan, en olisi saanut lapsia.
Ymmärrätkö?
Voisin tulla kotiin huulipunaa kauluksessa,
mies ei välittäisi.
Teeskentelen, että minulla oli suhde. Ja hermostuuko hän?
Mietin, että tästä hän sekoaa.
Olemme sängyssä. Esitän, että puhun unissani.
Sanon asioita kuten: "Voi, Tim, tämä on niin väärin!"
"Ei, Tim. Tämä on väärin. Luoja, tämä on niin väärin!"
Mieheni jätti viestin: "Sano Timille, ettei se haittaa."
Käymme kaikki läpi sen nelikymppisinä, näkö alkaa huonontua.
En välitä, kuka olet. Synttärikortista ei saa selvää.
Viisikymppisenä muisti pätkii. "Mennään katsomaan se leffa.
Tiedäthän sen. Tiedät, mitä tarkoitan..."
Kuusikymppisenä aletaan piereskellä. Sitä vain pieree ja pieree.
Seitsemänkymppisenä ei enää haista mitään.
Eli siinä 60:n ja 70:n välissä on kamalaa aikaa.
Voi!
Kaikki katsoivat Carsonin The Tonight Show'ta.
Ja kun Carson sanoi minulle: "Sinusta tulee tähti",
elämäni muuttui.
Olen hyvin tunteellinen. Katso omistuskirjoitus.
Huomasin. Todella kilttiä. -Niin.
Todella kilttiä.
Kun puhutaan tunteista... -Ei olisi tarvinnut.
Se on...
Puhut siinä vauvastasi. Sitten omistuskirjoitus.
Saanko lukea? -Toki.
"Edgarille". Siis miehellesi. -Oli pakko.
"Hän mahdollisti tämän kirjan.
Johnnylle, joka mahdollisti kaiken."
Todella ystävällistä.
Fox tarjosi minulle omaa ohjelmaa.
Edgar olisi tuottaja.
Tietenkin sanoin kyllä.
Oltuani 20 vuotta The Tonight Showssa -
soitin ensimmäisenä Johnny Carsonille.
Hän löi luurin korvaan. Soitin uudestaan, hän teki niin taas.
Eikä hän koskaan enää puhunut minulle.
Onko Monica Lewinsky täällä?
Katsokaa tuolienne alle. Monica, idolini!
Tällä tytöllä on seitsemän miljoonaa dollaria,
koska hän harrasti suuseksiä USA:n presidentin kanssa.
Ymmärrätkö, mitä sanon, Kanada?
Seitsemän miljoonaa dollaria!
Eikö harmita?
Jos voisin tehdä sen uudelleen.
Jos voisin tehdä sen uudelleen, sanoisin tyttärelleni,
kun hän oli 16: "Melissa, tule tänne, ja tuo banaani.
Käy polvillesi. Äiti haluaa jutella."
Joskus sanon heille: "Henkilökunta!"
"Olen yksinäinen.
Kuka teistä nussii minua tänään?"
Niin, minä katson sinua.
Katsokaa häntä. Älkää minua.
Katsokaa häntä. Ei se ole vaikeaa.
Katsokaa häntä.
Sanomme sen kolme kertaa. Siitä elämässä on kyse.
Yksi. Olen niin iloinen. No niin, kaverit.
Olen niin iloinen.
Olen niin iloinen, että en ole sinä.
Kiitos ja hyvää yötä! Oli ilo tehdä töitä kanssanne.
Maailman hauskin nainen.
Palaamme tämän viestin jälkeen.
Tällaiset komediatapahtumat ovat minulle tärkeitä,
koska olen aina ulkopuolinen.
Minusta on mukavaa olla mukana. Koska yleensä en ole.
Joan, sinulta ehkä lohkesi, mutta tänään olet osa tätä.
On minulle kunnia nimittää sinut kunniagalleriaan.
ONNITTELUT JOAN RIVERSILLE
JÄSENEKSI 2022 THE HALL
On ilo saada esitellä roastauksen mestari,
mies, joka on hyvä ystävä jokaiselle -
tapaamalleen koomikolle.
Toivottakaa tervetulleeksi Jeff Ross.
Roastauksen mestari.
Iso käsi Chelsealle.
Jeff Ross. Jeff, Jeff Ross.
Hei, komiikan ystävät! Miten menee?
Esittelen teille illan muisteluosion.
Hiljattain komediamaailma on menettänyt Norm Macdonaldin,
Louie Andersonin, Bob Sagetin,
Gilbert Gotffriedin ja Will Smithin.
Onko täällä Gilbert Gottfriedin faneja?
Rakastin Gilbertiä.
Sain nähdä hänet sairaalassa juuri ennen hänen kuolemaansa.
Olen iloinen, että sain kiittää häntä ystävyydestä.
Pidin häntä kädestä, ja sanoin hyvästit.
Lääkärien oli vaikeaa julistaa tarkkaa kuolinaikaa,
koska Gilbertin silmät olivat aina melkein kiinni.
Tein Netflixille ohjelmaa, jossa roastasin historiallisia henkilöitä.
Soitin Gilbertin agentille ja sanoin, että Gilberin on tultava -
Los Angelesiin näyttelemään Adolf Hitleriä.
Agentti vastasi: "Ei käy. Se ei ole sopivaa.
Gilbertin ensinäyttäytyminen Netflixissä ei voi olla Hitlerinä."
Soitin siis Gilille itse ja sanoin:
"Gilbert, tarvitsen jonkun näyttelemään Adolf Hit..."
Ja hän vastasi: "...leriä?
Minä teen sen!"
Ja hän tuli. Lähetimme hänet pukeutumaan.
Ja Gilbert tuli harjoituksiin lederhosenissaan,
hitlerviiksissä ja hakaristi käsivarressaan.
Sitten tuli lounastauko,
ja Gilbertillä oli yhä hakaristi hihassaan.
Ja niin teimme ohjelman.
Menimme jatkoille, enkä saanut häntä -
riisumaan hakaristiä hihastaan.
Hän taisi kantaa sitä vielä paluumatkallaan kotiin.
Hän oli niin hauska sinä iltana. Kerron teille jotain.
Gilbert Gottfried oli paras Hitler ikinä.
Mel Brooks vastasi kerran, että komedia on kostoa vitsin avulla.
Onko parempaa tapaa haukkua natseja, kuin että heidän führeriään näyttelee -
historian kovaäänisin ja inhottavin juutalainen.
Siis... Heil Gilbert!
Onko täällä Louie Andersonin faneja?
Mikä ainutlaatuinen koomikko.
Louie Anderson teki lapsuutensa kivuista konserttikiertueita,
tv-esiintymisiä ja animaatio-ohjelmia. Hän teki siitä hauskaa.
Louie antoi meidän tarkastella ja nauraa omalle lapsuudellemme.
Hän myös voitti Emmy-palkinnon, oli menestyskirjailija,
tunnetun peliohjelman juontaja -
ja Land-O-Lakes-voin puolestapuhuja.
Virallisesti ja epävirallisesti.
Kun ensi kertaa tapasin Louien, seisoimme molemmat pisuaareilla -
New Yorkissa komediaklubin miestenhuoneessa.
Olin 24-vuotias open mic -koomikko,
ja olen melko varma, että Louie ehdotteli minulle.
En aio paljastaa salaisuuksia, mutta sanotaan nyt vain,
että olen ollut fani siitä lähtien.
On upeaa, että Louie jakoi elämänsä kanssamme.
Elämä ilman häntä ei ole kuin ennen.
Kauan eläköön Louie Anderson.
Tiedän, että täällä on Norm Macdonaldin faneja.
Mietin usein monia Normin vitsejä.
Aina, kun siirryttiin kesäaikaan,
Norm sanoi: "Se kestänee kuusi kuukautta."
Norm sai potkut Saturday Night Livestä, koska vitsaili liikaa -
O. J. Simpsonista.
Koomikoiden on kerrottava totuus,
olivat seuraukset mitkä tahansa.
Ja niin Norm teki.
Kunpa hän vain olisi kertonut totuuden terveydentilastaan.
Olisimme voineet kertoa, miten häntä rakastimme.
Se ei ollut Normin tyyli.
Hän oli aina askeleen edellä loppuun saakka.
Jään kaipaamaan häntä.
Missä Bob Sagetin fanit ovat?
Bob oli kuin veljeni.
Hän oli Amerikan isä.
Kuin Bill Cosby.
Bob nukutti ihmisiä vanhan ajan tyylillä.
Hän puhui hyväntekeväisyydestä.
Bobin vaimo, John Stamos, kertoi minulle,
miten fanit pysäyttivät Bobin koko ajan.
He halusivat halata häntä.
He olivat tunteellisia, ja sanoivat Bobille:
"Kasvoin ilman isää. Ja sinun hahmosi Full Housessa,
Danny Tanner, oli minulle kuin isä. Kiitos."
Ja hänen kunniakseen, lahjoittakaa rahaa, jos voitte,
skleroderman tutkimussäätiölle.
Se oli Bobille tärkeää.
Bob oli vahva ja kannustava, kun elämä oli vaikeaa.
Toivon, että jokaisella on Bobin kaltainen ystävä.
Hän oli suuri TV-tähti, mutta eli elämäänsä kuin koomikko.
Hän myös kuoli kuin koomikko, yksin ja hotellihuoneessa.
Hän liukastui ja löi päänsä.
Se on aika runollista, sillä hän juonsi Amerikan hauskimpia kotivideoita.
Jos Bob olisi täällä, hän kysyisi: "Saanko käyttää tuota? Tuo oli hyvä."
Kiitos.
Nämä neljä tulevaa kunniagallerian hahmoa ovat poissa,
mutta heidän naurunsa elää yhä.
Annetaan vielä aplodit Gilbertille, Louielle, Normille ja Bobille.
On suuri kunnia toivottaa tervetulleeksi "The Closer",
Dave Chappelle!
The Closer.
The... The Closer.
The Closer, Dave, Dave, Dave Chappelle.
Dave. Dave Chappelle.
Dave. Dave. Dave.
Dave. Dave Chappelle.
Voi pojat.
Kiitos, kun tulitte.
En tiedä, miten olette siellä yleisössä.
Onnekkaat paskiaiset.
Dave! -Rakastamme sinua, Dave!
Kiitos, kaveri.
Minäkin rakastan sinua, kiihkottomasti ja heteroseksuaalisesti.
Minulla on tänään kova työ, sillä kunniani on -
nimittää paras kaikista.
Richard Pryor.
Hienoin koskaan elänyt stand up -koomikko.
Ei mitään henkilökohtaista, mutta koomikot rakastavat Richard Pryoria.
Kerromme aina tarinaa hänestä poistumassa lavalta -
kesken esityksen Las Vegasissa.
Ja kun hän teki sen,
show'n tuottaja sanoi, ettei hän enää koskaan keikkailisi Vegasissa.
Hän sanoi: "Ihan sama."
"Jos sanoisit, että en enää nussisi Vegasissa, olisin huolissani."
Hän lähti showbisneksestä pois tuntemattomaan.
Se vei hänet San Franciscoon.
Paul Mooneyn ja muutaman muun avulla -
hän alkoi esiintyä vain mustille,
ja niin hänestä tuli se Richard Pryor, jota me rakastamme.
Pelkästään esiintymispaikat eivät aiheuttaneet muutosta.
Kokaiini vaikutti myös.
Joskus näen, että joku koomikko on keksinyt hyvän vitsin.
"Olisinpa keksinyt tuon itse."
Mutta vitsi kertoo jotain henkilökohtaista.
Tiedän, että se henkilö kokee kovia.
Että voi sanoa jotain sellaista omasta elämästään.
Richard Pryot oli sellainen.
Kun olin 19, muistan,
että esiinnyin Apollo-teatterissa Harlemissa.
Menimme sisään samaan aikaan.
Hänet tuotiin pyörätuolissa.
Seisoin hänen takanaan. En sanonut sanakaan.
Katsoin hänen korvaansa.
Näin arvet, jotka jäivät, kun hän poltti itseään.
Halusin itkeä.
Pian sen jälkeen lämmittelin hänen show'ssaan.
Newark Symphony Hallissa.
En voinut uskoa, että sellainen legenda esiintyi Newarkissa.
Tapasin hänet takahuoneessa.
Hän muisti nimeni ja kätteli minua.
Sisääntulokappaleensa oli outo. Kappaleen nimi on "I'm Calling You".
Hän esiintyi noin vartin.
Sitten hän lakkasi puhumasta.
Hän sanoi yleisölle: "Anteeksi. En pysty tähän tänään."
Siinä huoneessa olisi voinut kuulla neulan putoavan.
Eräs jätkä takana nousi ylös -
ja huusi kuin olisi halunnut tapella: "Rakastan sinua, Richard!"
Koko yleisö sekosi.
Ne olivat suurimmat koskaan näkemäni suosionosoitukset -
komediahistoriassa. Ja olin nuori mies,
ja ymmärsin todistavani aitoa rakkautta.
Ihan sama, suoriutuiko hän hyvin. Yleisö vain halusi olla hänen kanssaan -
vielä viimeisen kerran.
He hyvästelivät hänet kauniisti.
Se hetki on vaikuttanut koko uraani.
Tiesin, että juuri sitä haluan elämältäni.
Juuri noin haluan urani loppuvan.
No ei ehkä ihan.
Ei Newarkissa.
Paul Mooney oli minulle myös esikuva.
Ja...
Ja hänellä oli tapana kertoa tarinoita Richardista.
Hän puhui Richardista, kuin hän olisi viereisessä huoneessa.
Ymmärrättekö? Oli hyvin tuttavallista -
ja lohdullista kuulla hänen puhuvan ystävästään niin.
Olin onnekas, kun sain tuntea hänet.
En halua jaaritella itsestäni, mutta -
haluan vain sanoa, että ilman Richard Pryoria -
ei olisi Dave Chapellea.
Ja te koomikot, jotka valitatte, että mitään ei saa enää sanoa,
sanon, että ehkä teillä ei vain ole mitään sanottavaa.
Koska on olemassa eräs henkilö,
joka sanoi kaiken, mitä vain halusi -
kontekstin ulkopuolella.
Ja kanavia oli vain kolme silloin, kun hän teki töitä.
Mitään ei tule pelätä.
Näitte miehen, joka oli niin rohkea -
kovaan hintaan. Hyvät naiset ja herrat,
antakaa aplodit Richard Pryorille.
Luin, että synnyit bordellissa.
Mietin, että nyt Pryor juksaa haastattelijaa.
Ei. Synnyin äitini kohdussa.
Niin.
Ja asuimme... bordellissa.
Kutsuimme sitä ilotaloksi. -Niin.
Ilotaloksi, tai...
Tai... -Mutta minulle se oli koti!
Muistan, kun ilotyttöjen asiakkaat tulivat.
Näin silloin ensi kertaa valkoisia.
He tulivat naapurustoon virkistämään taloutta.
Mukavia valkoisia jätkiä. Olisin voinut olla kiihkoilija.
Ymmärrätkö?
Olisi voinut olla ennakkoluuloja.
Mutta tapasin mukavia valkoisia miehiä.
"Hei, poika. Onko äitisi kotona? Haluaisin suikkarin."
Ja äitini. Hän istuu tuolla.
Rakastan häntä. Tuo on äitini.
Onko hän täällä? -Äiti, älä piilota kasvojasi!
Tule tänne!
En tiennyt.
Älä itke, äiti.
Isoäitini piti minulle kuria.
Piiskasi perseelle.
Muistaako kukaan muu niitä vitsoja?
Sinäkö? Silloin piti mennä itse puun luo -
hakemaan oksa.
Jos näen puita nykyään, tapan ne helvetti.
Haet vitsat, ja ne halkovat tuulta -
kotimatkalla.
Alat itkeä, ennen kuin olet kotona.
Äiti!
Anteeksi, äiti. En enää leiki...
Äiti, kiltti, pyydän!
Pyydän, äiti!
Äiti! Ole kiltti!
Oletko iso nimi Euroopassa?
Mikä nyt?
Se on aiheellinen kysymys.
Hän todella luulee minun olevan hyvä.
Hetki vain. -Luulee hauskaksi.
Hetki vain. -Minä saan nauraa, et sinä.
Hetkinen. -Mitä tarkoitat?
Joskus kipu on hauskaa jälkeenpäin.
Tiedätkö, mitä tarkoitan? Minä olin vankilassa.
Olin vankilassa verojen välttelystä.
Milloin? -Viime vuonna.
Kauanko olit? -Tarpeeksi kauan.
Sanoin tuomarille: "Unohdin veroni."
Hän sanoi: "Muista ne sitten ensi vuonna."
Ja kun seksiä harrastaessa ei ole herkkä.
Tai jaa sieluaan toisen kanssa, mitään ei tapahdu.
Koska miehet pelkäävät ollessaan sängyssä naisen kanssa.
Pitää esittää kovaa vielä. On vaikeaa sanoa:
"Tuota, joko sinä...
Joko sinä laukesit?"
"Laukesitko?"
Miehet loukkaantuvat, jos nainen ei laukea.
He menevät puolustuskannalle.
He eivät ota lainkaan vastuuta.
Miehet sanovat mitä tahansa, kun pelkäävät.
"Kulta, ehkä pillusi on kuollut."
Ja naiset vastaavat aina hyvin.
"Miksi et antaisi sille suusta suuhun -elvytystä?"
Olen tehnyt syntiä. -Voi ei.
Menneisyydessä. Ja... -Parane!
Olet ainoa valkoinen mies, joka on koskenut päätäni,
ja jota ei ole tapettu.
Ali. Olin kehässä kerran. Se oli upeaa.
Nyrkkeilimme vain huviksemme.
Ja kun nousee sen jätkän kanssa kehään, sydän...
Jokin saa sinut tajuamaan, että olet siinä vitun kehässä.
Tietävätkö kaikki, että tämä on vain vitsi?
Hän pelleilee kanssasi. Heti kun nouset kehään,
Ali sanoo...
Sanoin: "Tietääkö hän, että tämä on hyväntekeväisyystapahtuma?
Ei hänen ole tarkoitus antaa minulle turpaan."
Hän on niin nopea,
lyöntejä ei huomaa, ennen kuin ne ovat ohi.
Siinä kaikki. Ja mieli sanoo:
"Hetkinen nyt.
Jotain osui naamaani hetki sitten. Tiedän sen."
Valmentaja sanoo "Väistö, ja liike!"
Ja sitä pelkää, kun se alkaa... Menee näin...
Oletko nähnyt Manaajaa?
Naiset eivät käy tarpeillaan ulkona, eikö niin?
Neidit, ettehän?
"Haluaisitko käydä tässä?"
"Ei käy."
"Ei. Tämä on liikaa. Ei.
Liian moni otus voi mönkiä sisään. Ei.
Odotan, että palaamme autolle."
"Ämmä, ethän sinä nyt autoon voi kusta!
Olisi parasta laskea housut nyt ja kusta tähän!"
"Minulla on kova hätä. Selvä, vedän housujani alas -
vain vähän.
No niin. Äläkä nyt yritä mitään.
Jos näet jotain, kerro minulle.
Ethän nyt yritä mitään?"
"En, kulta. Anna mennä vain."
"Selvä. Lasken housuja vain vähän."
Tykkään odottaa, että he ovat vauhdissa.
Ja sitten: "Joku tulee!"
Muistan, että siellä tapasin Louie Armstrongin.
Kävelin häen pukuhuoneeseensa ja sanoin: "Miten menee, Louie?"
Hän sanoi: "Valkoiset johtavat yhä."
Älä mene ulos mafian kanssa. Heille ei voi tarjota illallista.
Ne kusipäät haluavat -
aina viedä viihdyttäjiä ulos.
He vievät illalliselle, ja maksavat joka kerta laskun.
Ja jos hermostut ja sanot: "Antakaa minun maksaa.
Helvetti, te maksatte joka kerta."
"Hei, annahan kun kerron sinulle. Olemme rikollisia.
Me emme maksa."
Onko kellään täällä ollut sydänkohtausta?
Ne saatana tekevät kipeää!
Enkä puhu paskaa. Kävelin pihalla.
Kävelin vain, ja jokin sanoi minulle: "Älä hengitä!"
Mietin, että mitä.
"Kuulit kyllä, paskiainen. Älä hengitä."
"Selvä. En hengitä."
"Pää kiinni sitten." "Selvä. Anteeksi. Älä tapa minua."
"Mene alas polvillesi ja todista se." "En aio nousta."
"Mietit kuolemaa nyt, etkö vain?"
"Niin, mietin kuolemaa."
"Et miettinyt silloin, kun söit sitä possunlihaa."
"En niin."
Heräsin ambulanssista.
Ja siinä oli vain valkoisia tuijottamassa minua.
Sanoin: "No saatana.
Kuolin ja päädyin väärään taivaaseen."
Kun mietitte niitä, joiden tiedätte vetäneen koksua,
onko kukaan heistä räjähtänyt?
Miksi minä?
Kymmenen miljoona vetää koksua, ja minä räjähdän.
Osoititte minulle paljon rakkautta,
kun voin huonosti. Minä todella arvostan sitä.
Antakaa itsellenne aplodit.
Teitte myös ilkeää pilaa kustannuksellani.
Ette luulleet, että näkisin sitä.
Kun kerran rakastatte minua niin.
Muistan tämän. Raapaiskaa tulitikku näin.
Mikä tuo on? Richard Pryor juoksemassa kadulla.
Katselin televisiota eräänä iltana, ja minun kerrottiin kuolleen.
Olin siteissä ja kaikkea.
"Richard Pryor kuoli viisi minuuttia sitten."
Minua suututtaa se,
että minun mielestäni kukaan, ketä olen tavannut -
komedia-alalla, ei ole minua loistavampi.
Enkä koskaan saa tunnustusta työstäni.
Tuon hän arvasi väärin, eikö vain?
Vuonna 2016 tein täällä ensimmäisen Netflix-spesiaalini.
Maaliskuun 12. päivä. Vuosipäivänä, kun Richard Pryor:
Live on Sunset Strip -
julkaistiin teattereissa. Se kuvattiin täällä.
Oli pääsiäinen. Ihmiset juhlivat Jeesuksen ylösnousemista.
Ja kun hänen ohjelmansa kuvattiin, hän oli polttanut itsensä.
Oli hänen ensi kertansa taas yleisön edessä -
sen onnettomuuden jälkeen.
Ja oli myös minun ensi kertani taas yleisön edessä sen lipsautuksen jälkeen,
jonka tein televisiossa.
On kunnia olla täällä tänään.
Rakastamme sinua, Richard.
Rakastamme sinua.
Minulla on ilo nimittää Richard Pryor kunniagalleriaan.
ONNITTELUT RICHARD PRYORILLE!
JÄSENEKSI 2022 THE HALL
Kiitos, kun olette täällä.
Jumalan siunausta ja hyvää yötä.
The Hall.
The Hall. Vuosi...
Vuosi yksi.
The Hall. Vuosi yksi.
VIERAILE NATIONAL COMEDY CENTERISSÄ
THE HALLIN TULEVASSA KODISSA