Downloaded from YTS.MX
EN NETFLIX ER EN VITS FESTIVALSPESIAL
Official YIFY movies site: YTS.MX
Forstår du?
Nå, mine damer og herrer, er det showtime!
Og nå, mine damer og herrer, damer-- damer og herrer,
Pete, Pete Davidson.
Pete-- Pete Davidson.
Mine damer og herrer, Pete.
Hallo!
Hva skjer?
Pete Davidson.
Takk skal dere ha.
Tusen takk.
Takk. Takk.
Okay.
Så herlig. Jeg trenger det mer enn dere aner.
Hei, alle sammen. Vi er her i kveld for å innlemme noen av tidenes beste
stand up-komikere i det vi kaller The Hall.
Ja.
Så velkommen til den aller første Stand-Up Comedy Hall of Fame
introduksjonsseremoni. Jeg er Pete Davidson.
Ja.
Fyren som tok spesial ut av komediespesial.
Så vi begynner kvelden med å hedre komikere som ikke lenger er blant oss.
Det er sikkert fordi de vedder på at jeg kanskje ikke lever lenger
innen showet går på lufta.
Jeg synes også at jeg er et merkelig valg til å introdusere Stand-Up Hall of Fame.
De siste årene har jeg stått mindre på scenen
enn babyene i magen til Ali Wong.
I kveld hedrer vi store legender.
Joan Rivers, for eksempel, som forårsaket… ja.
Ja.
Det ble en heftig debatt hos Netflix angående hvilket ansikt som skulle brukes
til bildet hennes.
Vel…
valget falt på dette.
Robin Williams, som er-- ja.
Den største komikeren gjennom tidene.
Han er også det motsatte av meg når det gjelder energi, talent og kroppshår.
George Carlin.
Den beroligende-- ja.
George Carlin.
Den beroligende stemmen til konduktøren på Lokomotivet Thomas.
Og fyren som lærte deg ordet kuksuger.
Og selvfølgelig, Richard Pryor.
Ja.
Richard Pryor, han omdefinerte komedie til tross for at han dessverre ga Chevy Chase
mot til å bruke n-ordet.
Det er fakta. Dere kan google det.
Kveldens klasse er veldig spesiell.
The Hall gjorde en del research for å komme frem til de fire kandidatene.
De valgte ikke bare komikere som var unge og trendy,
i håp om å øke seertallene.
Av en eller annen grunn tror de at jeg vil gjøre det.
De fire som skal innlemmes i kveld, ble valgt av
et styre bestående av agenter, klubbeiere og andre innflytelsesrike medlemmer
av komikermiljøet.
Det er en langtekkelig måte å si jøder på.
Det skal bli en morsom kveld, seriøst.
Mix Master Mike fra The Beastie Boys skal være DJ.
Sykt kult.
Dritbra.
Og mange levende komikere skal snakke om de som er døde.
Vi har Mulaney, Chappelle, og Handler her. Ja, da.
Du kan bare se disse folka sammen i enten et veldig fint teater,
eller en enda finere avvenningsklinikk.
The Hall skal bli en del av National Comedy Center
i Jamestown, New York.
Ja, det er et sted.
Men i kveld dreier det seg ikke om meg, takk og lov.
Det dreier seg om at disse legendene endelig skal få den respekten de fortjener
på strømmeplattformen som sender Kake eller ikke kake?
Så la oss nyte en passende blanding av latter og tårer.
Som meg når jeg masturberer.
Og nå, kom igjen, da. Jeg må jo ta med noen blødmer her og der.
Skal jeg fortelle dere noe morsomt? Jeg… Jeg kunne ikke…
Dette er den merkeligste setningen jeg noen gang har sagt.
Jeg kunne ikke bli sminket, fordi jeg har brukt spraytan.
Og det er det merkeligste jeg noen gang har sagt.
Noensinne. Og jeg spurte min-- Jeg har aldri tatt spraytan før,
så jeg spurte kompisen min:
"Sprayer jeg kuken og ræva også?"
Jeg vet ikke hva man gjør.
Får jeg på meg en sånn Borat mankini? Jeg hadde ikke peiling.
Og kompisen min sa:
"Nei, la det forbli hvitt. Da ser det mer imponerende ut."
Og nå er det en ære for meg å introdusere kameraten min, Jon Stewart.
Jon Stewart
ble nylig hedret med Mark Twain-prisen.
Og han er slik en fullendt multikunstner at han er like spent over å være her.
Jon Stewart, dere!
Jon…
Jon, Jon Stewart.
Jon Stewart.
-Jon. -Pete Davidson!
Jon, Jon Stewart.
-Jon, Jon Stewart. -Takk for at dere kom!
Takk til Pete Davidson. Det er ikke mange komikere
som kan dra rett fra jaktkoia til showet.
Og fremdeles drepe.
Jeg er her for å innlemme noen som jeg har stor respekt for.
Og som jeg hadde gleden av å kjenne en stund.
Herr George Carlin.
Da begynner vi.
Møkk.
Piss.
Knulle.
Beklager, rull teksten oppover.
Fitte.
Det er ikke så mye applaus for den.
Kuksuger.
Jeg ser nivået publikum ligger på.
Rasshøl.
Dere kommer til å elske den siste.
Pupper.
Piss må vi jobbe litt med.
Fitte og pupper gjør det dritbra.
I 1972 sa George Carlin de syv ordene som det ikke var lov
til å si på TV.
Møkk, piss, fitte, knulle, kuksuger, rasshøl og pupper.
Jeg var ni.
Og jeg falt pladask.
Jeg visste ikke hva noe av det betydde, bortsett fra pupp…
ostepupp.
Det var øyeblikket hvor George Carlin etablerte seg
som en motkulturhelt.
Men det var ikke bare å si disse ordene. Han hadde et poeng.
Det at det var så absurd at disse syv ordene
hadde så mye makt, når de bare var ord.
De var ikke handlinger. De var ikke tanker.
De var ikke onde hensikter. De var bare ord.
George Carlin ble arrestert. Lenny Bruce ble arrestert.
De ble saksøkt. De ble stilt for retten. De ble anklaget…
for å ha sagt noen ord.
Mine damer og herrer, det er 50 år siden.
I dag ville de ordene blitt titlene på de syv neste Netflix-seriene.
Det var hans øyeblikk.
Vi er en heldig gruppe mennesker.
Komikere.
Det er enda mer uvanlig at en komiker har et øyeblikk
i kulturen
hvor tiden på et vis møter talentet.
Det er en alkymi som skaper storhet.
Det var George Carlin på 70-tallet.
Han var alt!
Men noe som er enda sjeldnere, og nesten utenkelig,
er en komiker som slutter å reise fra sted til sted for å tjene til livets opphold,
og i stedet prøver å bli en levende legende.
Og derfor er George Carlin et symbol på tapperhet og mot,
og det blir det ikke snakket nok om.
Denne karen begynte på 60-tallet, kledd i haiskinnsdress.
Og et smalt slips, og opptrådde på showet til Merv Griffin.
Og han drev med imitasjoner. Og tjente til livets opphold.
Han hadde en kone, Brenda, og en ung datter, Kelly.
Han kjøpte hus. De hadde lyktes.
Men han følte seg tom.
Han var ikke seg selv. Han var ikke realisert som kunstner.
Så han kastet faen meg bort alt.
Bare tanken på at noen kan gi opp drømmen sin om å gjøre noe de kan leve av
og forsørge familien sin-- De hadde en escrow-avtale på huset.
Siden han følte at han ikke var seg selv, lot han skjegget og håret gro.
Og han tok på seg dongeribukser.
Og han begynte å snakke om at Muhammed Ali ville bli kastet
til ulvene
for å ikke ville verve seg til Vietnamkrigen.
Og saken var stort sett… Mohammed Ali levde av
å gi folk juling. Og det han sa var:
"Jeg kan banke folk, men jeg vil ikke drepe dem."
Og myndighetene sa:
"Hvis du ikke skal drepe dem,
så vil vi ikke la deg banke dem."
Men det ga han blanke faen i. Han bare kom seg ut dit.
Han var en kunstner.
Jeg var heldig nok til å bli
venn med George på 90-tallet.
Jeg fikk endelig anledning til å tilbringe litt tid med ham i Los Angeles.
Jeg skulle intervjue ham for et program.
Han feiret 40 år som komiker.
Vi gjorde det i Aspen i Colorado.
Det var fordi de som lager komishow vanligvis har vett til
å få en fyr som har hatt fire hjerteinfarkt
til å opptre på et sted hvor det er veldig lite oksygen.
Derfor deltar ikke jeg på HBO er en vits-festivalen.
Jeg er med på Netflix er en vits-spesialen.
Se på dere.
Dere viser varemerkelojalitet. Det er veldig spennende.
De siste årene Carlin levde, sa folk at han hadde blitt veldig dyster.
Han jublet for verdens undergang. De sa at han hadde blitt nihilistisk.
Men det var ikke slik. Det var skuffelse.
Jeg har aldri møtt noen som har hatt slik en empati
for menneskers tilstand.
Og jeg tror at materialet hans de siste årene bare gjenspeilte
at han var så jævlig sønderknust
over hvordan vi behandler hverandre. Og hvordan vi behandler oss selv.
Det som var interessant,
var at en motkulturhelt som George Carlin
virkelig var en blåsnipparbeider.
Han gikk til kontoret sitt klokken 9.00 og satt der og skrev.
Jeg mener, jeg har aldri møtt en person
som røykte så mye hasj
og jobbet så hardt.
Han satt der og skrev vitsene sine…
og så dro han frem hasjen, eller som han sa til meg
da jeg satt på kontoret hans: "Det er tid for å piffe opp sakene litt."
George Carlin døde i 2008.
I 2006 eller 2007 ble Twitter født.
Hvis du går på Twitter, så vil du se en gang i blant
at George Carlin trender.
På en plattform som han egentlig ikke hadde peiling på hva var.
Men han dukker opp tilfeldig når det skjer sprø ting i verden.
Fordi som kultur, savner vi stemmen hans.
Og for en komiker,
så er det den største æren man kan få.
Vi savner ham.
Vi savner stemmen hans.
Vi vil vite hva han hadde ment.
Komedie er flyktig. Nesten ingen overlever øyeblikket sitt.
Han overlevde fem tiår
som en skarp observatør, analytiker, absurdist og komiker.
Og som venn, far, og ektemann.
Og humanitær.
Han var utrolig.
Og jeg kan ikke få sagt hvor mye jeg savner ham.
Og hvor mye jeg tenker på ham, og hvor takknemlig jeg var for…
bare den lille tiden jeg hadde sammen med ham.
Mine damer og herrer, George Carlin.
George Carlin.
Og George Carlin.
Jeg var denne fyren.
Eller kanskje denne fyren var meg.
Jeg vet ikke. Vi var hverandre på et tidspunkt.
Vi har flere ord til å beskrive stygge ord enn det vi faktisk har av stygge ord.
Det virker litt rart på meg.
Det tyder på at noen har vært svært opptatt av slike ord.
De snakket stadig om dem. De kalte dem stygge ord, skitne.
Grove. Ufine. Vulgære.
Udannede.
Usmakelige. Upassende.
Gateprat. Garderobespråk. Soldatspråk.
Dristig. Uskikkelig. Rampete. Uanstendig.
Usømmelig. Grov. Slibrig. Lidderlig. Usedelig. Obskønt.
Pornografisk. Snuskete.
På kanten.
Vågalt.
Forbanning. Banning. Sverging.
Det eneste jeg kom på var møkk, piss, knulle, fitte, kuksuger,
rasshøl, og pupper!
Drite, er et til.
Ta å drite?
Du tar ikke en dritt. Du legger igjen en dritt.
Det er det som er poenget!
Å legge den igjen!
Bakterier. Hvor kom denne plutselige redselen for bakterier fra her i landet?
Har dere lagt merke til det?
Media kommer stadig med historier om de nyeste infeksjonene.
Salmonella, E. Coli, Hantavirus, Fugleinfluensa.
Og amerikanere får så lett panikk, så nå løper de rundt
og skrubber her og sprayer der.
Steker maten sin for mye. Vasker hendene om og om igjen
og prøver å unngå kontakt med alle bakterier.
Det er vanvittig, og folk går til vanvittige lengder.
I fengslene, før de gir deg en giftsprøyte,
desinfiserer de armen din med alkohol.
Har du noen gang rapet, og så nesten spydd?
Jeg har aldri knullet en 10/10.
Aldri knullet en 10/10!
Men en natt knullet jeg fem "toere".
Ja, da.
Her er noe du aldri hører en mann si:
"Slutt å suge på pikken min, eller så ringer jeg politiet."
De lurer på hvorfor det ikke finnes blå mat.
Har vi ikke gått litt for langt med alle disse sløyfene i forskjellige farger
for ulike formål?
Alle formål har sin egen fargede sløyfe nå.
Rød for AIDS. Blå for barnemishandling. Rosa for brystkreft.
Grønn for regnskogen. Lilla for voldsbekjempelse.
Jeg har en brun en. Vet du hva det betyr? Spis møkk, ditt rasshøl!
Spis møkk, ditt rasshøl!
Men når det kommer til pisspreik,
så kan ikke en forretningsmann måle seg med en prest.
Jeg må fortelle dere sannheten her, dere.
Når det gjelder pisspreik,
pisspreik av ypperste klasse, så må du bøye deg i støvet
for mesteren når det gjelder falske løfter
og overdrevne påstander, nemlig religion. Uten tvil.
Uten tvil.
Religion har
den største pisspreik-historien som noen gang er blitt fortalt.
Tenk på det. Religion har faktisk overbevist mennesker
om at det finnes en usynlig mann
som bor i himmelen.
Og som ser alt du gjør, hvert minutt, hver dag.
Og den usynlige mannen har en liste over ti ting som han ikke vil at du skal gjøre.
Og hvis du gjør noen av disse ti tingene, så har han et spesielt sted
hvor det er mye ild, og røyk, og tortur, og lidelse,
hvor han vil sende deg så du kan bo, og lide, og brenne, og kveles,
og skrike, og gråte for alltid, til tidenes ende.
Men han elsker deg.
Han elsker deg.
Han elsker deg, og han trenger penger!
Han trenger alltid penger!
Han er mektig, perfekt, allvitende, og klok,
men av en eller annen grunn så kan han ikke håndtere penger.
Religioner tjener milliarder av dollar. Og de betaler ikke skatt.
Og de trenger alltid litt mer.
Snakk om en god pisspreik-historie.
Det var som faen.
Men jeg vil gjerne oppdatere dere om komikernes helse-kappløp.
Akkurat nå ligger jeg foran Richard Pryor når det gjelder hjerteinfarkt,
to mot én.
Jeg leder.
Det stemmer. Nå…
Men Richard leder 1-0 over meg når det gjelder å brenne seg.
Vel, det som skjedde var at først fikk Richard et hjerteinfarkt.
Deretter fikk jeg hjerteinfarkt.
Så ble Richard brent.
Da sa jeg, faen heller. Jeg skal ha et hjerteinfarkt til.
Hvorfor?
Hvorfor? Hvorfor er det sånn at de fleste som er imot abort
er folk som du ikke ville ha sex med uansett?
Jeg er en moderne mann. En millennium-mann.
Digital og røykfri.
En diversifisert, flerkulturell, postmoderne dekonstruktiv fyr
som er politisk, anatomisk, og økologisk ukorrekt.
Jeg har en personlig trener, en personlig shopper, en personlig assistent,
og en personlig agenda.
Du kan ikke få meg til å holde kjeft, og du kan ikke fordumme meg.
For jeg er utrettelig, og jeg er trådløs.
Jeg er en alfahann som tar betablokkere.
Jeg er ikke-troende, og en overyter. Avslappet, men moteriktig.
Ærlig, ukomplisert, har lav husleie, men høye utgifter.
Kjempestor, langvarig, høyoppløselig, hurtigvirkende,
Klar til å varmes opp, bygget for å vare.
Jeg er en hendig, fri og frank, uhemmet gærning.
For tidlig posttraumatisk, og jeg har et kjærlighetsbarn
som sender meg hatbrev.
Et fullt utstyrt, fabrikkautorisert, sykehustestet, klinisk bevist,
vitenskapelig formulert medisinsk mirakel.
Jeg er ferdigvasket, ferdiglaget, forvarmet, forberedt, godkjent på forhånd,
ferdigpakket, frysetørret, dobbeltpakket, vakuumpakket,
og jeg har en ubegrenset bredbånd kapasitet.
Jeg er en frekk fyr, men jeg er ekte vare og effektiv.
En kule klar i kammeret. Røff, tøff og vanskelig å lure.
Jeg tar det rolig. Jeg følger strømmen. Jeg rir bølgen.
Jeg tar det som det kommer.
Kjører og beveger meg, seiler, spinner, danser og svinger meg,
jakter og vinner. Jeg sover ikke, så jeg taper ikke.
Jeg setter klampen i bånn, og her settes alt på prøve.
Jeg fester hardt, men det er viktig med en pause.
Jeg henger med, det er ingen tvil. Og jeg gir ikke opp, over og ut.
Det er et privilegium å kunne innlemme George Carlin i The Hall.
GRATULERER GEORGE CARLIN!
INNLEMMET I THE HALL 2022
Og nå, mine damer og herrer, vil jeg introdusere vår neste…
Jeg vet ikke hva du kaller folk som innlemmer bedre folk i The Hall.
Den neste meg.
Han er en komiker og et menneske som jeg er veldig begeistret for.
Mine damer og herrer, John Mulaney.
John Mulaney.
Hei!
-John. -Hallo.
John Mulaney.
Takk for det, Jon. Hallo, alle sammen. Jeg heter John Mulaney.
Det er en glede å være her.
Robin Williams.
Karrieren hans strakte seg over cirka 38 år.
Men kreativt sett, fikk han med seg flere århundre.
Her er det som skiller Robin Williams fra andre komikere,
etter min mening.
Det finnes ingen opptak hvor Robin Williams tar lett på det.
Det finnes ingen opptak hvor han ikke ga alt.
Enten han sto på scenen i Holy City Zoo,
på Comedy Store,
eller på operahuset i New York.
Om han var en av programlederne under TV-aksjonen Comic Relief,
hvor det ble samlet inn hundrevis av millioner dollar til hjemløse.
Uansett hvilken scene han sto på, ja, det fortjener en applaus.
Uansett hvilken scene han sto på, så så han ut til å fordype seg
fullstendig i fremførelsen, og han så ut til å elske det.
Robin Williams var også med i flere bra filmer
enn noe menneske skulle ha lov til å være med i.
Jeg så Good Morning, Vietnam for et par måneder siden.
Når dere ser den filmen igjen, legg merke til den første klasserom-scenen
i den filmen hvor Robin underviser folk i Saigon
i engelsk.
Jeg har aldri sett en fremførelse hvor noen er morsommere,
og som ler så naturlig med folk i en scene.
Du føler at du ser på en fantastisk prøve.
Han er suveren til og med i middelmådige filmer.
Husker dere filmen Ni måneder med Hugh Grant?
Samme det. Den er okay. Den var ikke så bra.
Men de vet det. Robin Williams…
er med i 15 minutter.
Og han gjør de minuttene morsommere enn mange andres totale livsverk.
Han spiller en russisk gynekolog,
som var tidligere overlege i obstetrikk
på en dyreklinikk i St. Petersburg.
Og han spesialiserte seg på rotter og aper.
Og så sier han til Hugh Grant og Julianne Moore:
"Etter en stund tenkte jeg at når du har sett én rotteræv så har du sett dem alle."
Men så er det en veldig morsom del hvor han sier,
og han sier dette med sånn en verdighet.
Sånn en underdrivelse. Han sier: "Og i forrige måned fikk jeg
min nye lisens. Og nå kan jeg ta i mot menneskebarn."
Hvis du vil se en skuespiller som løfter
en komisk fremførelse til noe følelsesmessig, samtidig som han
viser at en følelsesladet fremførelse kan være komisk,
så må du se Robin Williams i en film som heter The Fisher King.
Det er det beste arbeidet på film som er gjort av noen komiskuespiller.
Her er noe jeg hører ofte.
Mange mener at all komedie kommer fra et sted fullt av
smerte og tristhet.
Og folk snakker om komikere som om vi gjør det vi gjør
på grunn av et indre mørke.
Og dette blir ofte sagt når det snakkes om Robin Williams.
Med all respekt, slutt med det jævla tullet.
Liksom…
ha litt respekt for en fantastisk kunstner
som hadde langt mer talent enn deg.
Det var det som skjedde.
Det er utrolig morsomt å få folk til å le.
Komedie er en kunstform som det er en stor glede å utføre.
Og det å være komiker er ikke en psykiatrisk tilstand.
Er mange av oss klin gærne, inkludert meg selv?
Ja! Men… Samme det.
Det finnes deprimerte mennesker som ikke engang har anstendighet nok
til å være store komikere.
Hvorfor kan dere ikke kritisere dem, til en forandring?
Jeg snakket med Robins datter Zelda om dette.
Hun skrev noe tilbake til meg som jeg har lyst til å lese opp nå.
Hvis dere ikke har noe imot det.
Dette er fra Robins datter Zelda.
Hun snakket om dette temaet og sa:
"Dette er bare en persons oppfatning av en mye mer kompleks mann.
Men i mine øyne så var mye av det pappa ville gjøre,
å lyse opp andres dag.
Spesielt de han mente trengte det mest.
På den måten tror jeg at det som drev ham hadde lite å gjøre med hans egen tristhet,
men mye å gjøre med å ville løfte humøret til resten av verden.
Han gikk til herberger for hjemløse og satt og pratet med dem i timevis.
Han deltok i triatlon for atleter med fysiske utfordringer.
Og han fikk de andre til å le på den lange turen.
Han besøkte sykehus. Han besøkte militærbaser.
Alle steder hvor de trengte latter.
Han likte å vite at i de mørkeste stundene,
så er latter virkelig en utrolig balsam for sjelen.
Og det forblir, i mine øyne, en av de mest verdifulle gavene som ett menneske
kan gi til et annet.
Pappa var på det lykkeligste når han kunne gjøre andre lykkelige.
Alltid."
Vel…
Og hva mer kan man si om en komiker eller en person?
Mine damer og herrer, Robin Williams.
Er det noen her i kveld som vil bli leget av komedie?
Er det noen her?
Se!
Månen, i likhet med en testikkel, henger lavt på himmelen.
Hvilken lyd elsker du?
Er det en døvetolk her?
Å, så kult!
Drit og dra.
Takk.
Jeg burde vel vie et øyeblikk til det alvorlige temaet…
schizofreni. Nei, han gjør ikke det. Hold kjeft, la ham snakke!
Sønnen min er tre år gammel. Det er en fantastisk alder.
Det er liksom et stort hode, og en bitteliten kropp.
Det er forferdelig når de spør deg om alt mulig.
"Hvorfor er himmelen blå?" "Vel, på grunn av atmosfæren."
"Hvorfor er det atmosfære?" "Vel, fordi vi må kunne puste."
"Hvorfor puster vi?" "Hvorfor i helvete vil du vite det?"
Jeg har alltid hatt en drøm.
Jeg hadde drømmen som jeg tror alle fedre har.
Du drømmer om at kanskje en dag,
én dag blir det kanskje sønnen min som tar i mot Nobelprisen.
Jeg har også en annen drøm hvor sønnen min sier:
"Vil du ha pommes frites til?"
Jeg var på et tysk talkshow, da en kvinne spurte meg:
"Herr Williams, hvorfor tror du ikke det er så mye
komedie i Tyskland?"
Jeg sa: "Har det ikke falt deg inn at dere drepte alle de morsomme menneskene?"
Men hvis du er irsk, så vil du banke meg opp,
og så kommer du til å synge om det etterpå.
Å, den kvelden du sa Kona mi var tjukk
Jeg slo deg ned Og dreit i hatten din
Tiden flyr av gårde med oss Vi kommer oss vekk for å puste
Vi flytter på…
Her er min idé for en jævla sportsgren.
Jeg slår en ball i hullet til et jordekorn.
"Du mener biljard." Til helvete med biljard.
Ikke med en rett kø… Men med en liten rar kølle.
Jeg slår ballen. Den går i jordekornets hull.
"Mener du krokket?" Faen ta krokket!
Jeg lager hullet mange meter unna.
Dra til helvete.
Jeg slår i vei, og hver gang man bommer,
så føles det som om du får slag.
Faen! Det kan vi kalle det!
Et slag. For hver gang du bommer føles det som om du kommer til å dø.
Jeg vil at den fyren som driver med meksikansk fotball skal prøve golf.
Ballen ruller. Ballen går…
I hullet!
Jenter, hvis dere har lyst på en sånn tatovering med soloppgang
hvor solen kommer ut av sprekken, så er det flott når dere er 20 år.
Men når dere er 50 så vil det se ut som en blekksprut som jager en sjøstjerne.
Så ikke gjør det.
Faen!
Pisser!
Og så innser du
at Gud ga deg en penis og en hjerne.
Og nok blod til å operere én av dem om gangen.
Det stemmer, Corky. Tid for å sale opp.
Vi skal over grensa.
Du må gjøre fruen til lags.
Jeg har et spørsmål til damene.
Ser vi sånn ut?
Kommer du snart?
Nei. Jeg kan holde på lenger.
Nei. Nei, jeg elsker deg.
Jeg elsker deg.
Jeg skal fortsette.
Jeg sa jeg klarer det, men jeg har ikke følelse i ansiktet.
Nei, hvem er sjefen?
Jeg elsker deg.
Jeg skal fortsette.
Jeg skal fortsette…
God natt!
Ja.
Det er en ære å innlemme Robin Williams i The Hall. Ja.
GRATULERER ROBIN WILLIAMS INNLEMMET I 2022
Det er en stor glede å ønske velkommen til den neste presentatøren.
En komiker som jeg elsker å høre på, og en person som jeg elsker å dumpe borti,
men som jeg ikke har sett på en stund.
Mine damer og herrer, ta godt imot den morsomme
og fantastiske Chelsea Handler.
Chel, Chel, Chelsea.
Chel, Chel, Chel, Chelsea.
-Chelsea. -Ja!
Chelsea.
-Chelsea. -Hei, alle sammen!
-Handler. -Hei!
Tusen takk. Takk.
Jeg er her for å snakke om Joan Rivers.
Den første gangen jeg møtte Joan Rivers så tok begge E.
Men ikke den morsomme varianten.
Jeg var for ung, for selvsikker, og for arrogant
til å tro at noen hadde bidradd til suksessen min, bortsett fra meg selv.
Nå vet jeg at all fremgangen jeg hadde
var på grunn av at noen andre kom før meg som var modigere og dristigere,
og lykke til med å finne noen som er like modig og dristig som Joan Rivers.
Hun sa en gang: "Stevie Wonder, den stakkars jævelen.
Hvem skal fortelle ham at han har en potteholder i makramé på hodet?"
Hun hadde noen klassiske kommentarer.
Hun sa også: "Elizabeth Taylor er så tjukk at hun bruker majones på aspirin."
Så jeg er ydmyk over å stå her oppe i kveld
for å hylle livet hennes og arbeidet hennes.
Joan ble født i 1933, som Joan Alexandra Molinsky.
Hun ble født i Brooklyn, New York. Hun begynte, som mange av oss gjorde,
med forskjellige strøjobber for å få endene til å møtes.
Hun var guide på Rockefeller-senteret.
Hun var korrekturleser for et reklamebyrå i New York.
Og hun jobbet en kort stund som motekonsulent.
En kompetanse som kom godt med flere tiår senere
da hun startet Fashion Police med datteren Melissa.
De fant opp himling med øynene og kamper mellom kjendiser
flere tiår før Jada og Will.
Joan følte seg hjemme på scenen når hun fikk folk til å le.
Le av kjendiser, le av politikk,
men mest av alt le av henne.
Hun startet stand-up-karrieren sin på klubber i Greenwich Village,
hvor hun delte scenen med komikere som George Carlin og Richard Pryor.
Joan sluttet alltid showet sitt på den tiden med:
"Jeg er Joan Rivers, og jeg er tilgjengelig."
Jeg synes den er ganske god å åpne med også.
Og så, etter å ha jobbet på snuskete klubber i nesten ti år,
ble Joan en sensasjon over natten. Etter å ha blitt avvist flere ganger,
fikk hun opptre på The Tonight Show Starring Johnny Carson.
Det var 17. februar 1965, og den kvelden forandret alt.
Johnny Carson satt der og tørket lattertårer
og han sa: "Herregud, du er morsom. Du kommer til å bli en stor stjerne."
Og han hadde rett.
Hun hadde kommandoen, og Johnny, kongen av senkveld-underholdning,
var tydelig imponert.
Hun viste oss at du kunne bli med i gutteklubben,
og ikke bare få dem til å le, men hvis du var morsom nok,
så kunne du dominere dem.
Joan opptrådte i Carnegie Hall. Hun vant en Grammy. Hun vant en Emmy.
Hun ble nominert for en Tony. Hun skrev 12 best-selgere.
Hun omdefinerte den røde løperen, slik vi kjenner den i dag.
Og det mest imponerende var at hun ikke var redd for å være seg selv.
Joan fant sin skarpe tunge og banebrytende stemme
på en tid da kvinner ikke tok bladet fra munnen.
Og når mange mennesker blir kjente, så blir de ofte mer forsiktige.
Mer på vakt.
For plutselig er det mye mer som står på spill.
Men ikke Joan. Jo mer kjent hun ble,
desto mer høylytt og utilslørt ble hun.
Hun flyttet grenser, og satte alt på spill
for å få folk til å le.
Hun ble kritisert hele livet
for å være for brysk, for sladrete og for personlig.
Men det lå alltid noe dypere under overflaten på vitsene hennes.
Hun nektet å be om unnskyldning for noe. Hun sa: "En del av showet mitt
er ment å sjokkere.
Det virker som om jeg er morsom, men jeg minner deg om andre ting.
Livet er tøft, kjære. Livet er vanskelig.
Og vi burde le av alt,
ellers går det rett i dass."
Og hun elsket ikke bare å få folk til å le.
Hun elsket mennesker som fikk andre folk til å le.
Hun sa en gang: "Hvis én kvinnelig komiker til kommer bort til meg og sier
'Du har åpnet dørene for meg,' så har jeg lyst til å si 'Faen ta deg.
Jeg åpner fremdeles dører for deg.'"
Og hun gjør det fremdeles.
Ikke engang hennes død i 2014 kunne stoppe henne,
og takket være hennes arv, så åpner hun fremdeles dører
for kvinner fra en rød løper et sted i himmelen.
Mine damer og herrer, Joan Rivers!
Denne bransjen dreier seg om casting-sofaene.
Jeg vil bare at du skal vite at jeg heter Joan Rivers,
og jeg er tilgjengelig.
Bryllupsnatten min var en katastrofe, fordi jeg er ganske flat.
Mannen min sa: "La meg hjelpe deg med knappene."
Og jeg sa…
Jeg sa: "Jeg er naken!"
Hvis du ikke var ønsket, så vet du det helt fra starten av.
Alt jeg fikk høre da jeg vokste opp var:
"Hvorfor kan du ikke være mer som kusinen din, Sheila?
Hvorfor kan du ikke være mer som kusinen din, Sheila?"
Sheila døde under fødselen. Å, ja!
De første konene var for snille. Vi bekymrer oss, og håret blir grått.
Mannen har problemer med hjertet, vi er lei oss.
Vi pantsetter ringer for å kjøpe pacemaker til ham. Hva som helst, ikke sant?
Andre kone, mannen har problemer med hjertet,
hun går bak ham og sier: "Bø!"
Det er forskjellen.
Det er forskjellen!
Jeg kremerte svigermoren min også.
Og det var sånn at, å, skal du kremere svigermoren din,
du vet ikke. Du burde aldri vite dette.
Jeg fløy, og jeg tok fly direkte,
Montreal, London, London, Montreal.
Da jeg fløy tilbake, tenkte jeg at jeg skulle ha ventet til hun var dø.
Og jeg bare…
Det var ikke lov å kysse på første date.
-Tuller du? -Så tilbaketrukket?
-Edgar og jeg har ennå ikke begynt. -Det visste jeg ikke.
Hvis mannen min ikke hadde snudd seg så mye i søvne, ville jeg ikke hatt barn.
Du skjønner?
Jeg kan komme hjem med leppestift på kragen,
men han bryr seg ikke om det.
Jeg latet som at jeg var utro. Skal vi snakke om å gjøre ham gal?
Jeg tenkte: "Dette vil gjøre ham sprø." Ikke sant?
Vi ligger i senga, jeg later som om jeg snakker i søvne,
og jeg sier ting som: "Nei, Tim. Det er ikke greit!"
"Nei, Tim. Det er ikke greit. Herregud, dette er bare ikke greit."
Neste morgen legger mannen min igjen en lapp: "Si til Tim at det er greit."
Vi går alle gjennom det samme når vi blir 40. Du begynner å miste synet.
Det er det samme hvem du er. Du kan ikke lese bursdagskortet ditt.
Når du er 50, så begynner hukommelsen å svikte. "Vi går og ser den filmen.
Du vet hvilken jeg mener. Du vet hva jeg snakker om…"
Når du er 60, begynner du å fise. Du bare fiser, fiser, fiser.
Ja. Og når du blir 70, så mister du luktesansen.
Så mellom 60 og 70 er en forferdelig alder.
Å!
Alle så på Carson Show.
Og da Carson sa til meg: "Du kommer til å bli en stjerne,"
så forandret livet mitt seg.
Jeg er veldig sentimental. Se på dedikasjonen i boken.
-Jeg vet det. Det er veldig snilt av deg. -Ja.
Det var veldig snilt av deg.
-Du snakker om å være sentimental. -Du trengte ikke å gjøre det.
Den er til…
Det står om babyen din. Så er det en dedikasjon.
-Kan jeg lese den? -Ja, da.
-Det står: "Til Edgar," mannen din. -Jeg måtte skrive det.
"Som gjorde at denne boken ble til. Som gjorde at denne boken ble til.
Til Johnny Carson, som fikk alt til å skje."
Det var veldig snilt av deg. Så fint.
Fox kom til meg og tilbydde meg å ha mitt eget show.
Og Edgar skulle bli produsent.
Vi takket selvfølgelig ja.
Etter 20 år på The Tonight Show,
så var den første personen jeg ringte Johnny Carson.
Han slengte på røret. Jeg ringte ham igjen, og han slengte på røret igjen.
Og han snakket aldri til meg igjen.
Monica Lewinsky, er hun her?
Se under stolene deres. Monica, idolet mitt!
Denne jenta har syv millioner dollar
etter å ha hatt oralsex med USAs president.
Forstår du hva jeg sier, Canada?
Syv millioner dollar!
Gjør ikke det dere opprørt?
Hvis jeg kunne ha levd på nytt…
Hvis jeg kunne ha levd på nytt, så hadde jeg sagt til datteren min
da hun var 16 år: "Melissa, kom inn i stuen. Ta med deg en banan.
Gå ned på knærne. Mamma vil snakke med deg."
Noen ganger sier jeg til dem: "Stab!"
"Jeg er ensom.
Hvem skal knulle meg i kveld?"
Å, jeg ser på deg.
Se på personen. Ikke se på meg.
Se på personen. Det er ikke så jævla vanskelig.
Se på personen.
Vi må si det tre ganger. Det er dette livet handler om.
En, jeg er så glad. Kom igjen, dere.
Jeg er så glad.
Jeg er så glad for at jeg ikke er deg.
Takk og god natt! Det var en glede å jobbe med dere.
Det er den morsomste kvinnen i verden.
Og vi er tilbake etter pausen.
Denne typen arrangementer er viktig for meg
for jeg blir alltid utelatt.
Så det er hyggelig å bli inkludert her, for jeg blir vanligvis ikke det.
Vel, Joan, du var tilgjengelig, men i kveld er du opptatt, her hos oss.
Det er en stor ære for meg å innlemme deg i The Hall.
GRATULERER JOAN RIVERS
INNLEMMET I 2022
Og det er en glede å introdusere selveste roast-masteren,
en mann som er en god venn av alle komikere
som han noen gang har møtt.
Ta godt imot Jeff Ross.
Roast-masteren.
Roast… roast-masteren.
Hva med en applaus for Chelsea, dere.
Jeff Ross. Jeff, Jeff Ross.
Hallo, komedieverdenen! Hvordan går det?
Jeg er her for å presentere kveldens in memoriam-del.
Komedieverden har nylig mistet Norm MacDonald,
Louie Anderson, Bob Saget,
Gilbert Gottfried, og Will Smith.
Er det noen Gilbert Gottfried-fans her i kveld?
Jeg elsket Gilbert.
Jeg fikk se Gilbert på sykehuset rett før han døde.
Jeg er glad for at jeg fikk sjansen til å takke ham for at han var min venn.
Og jeg holdt hånden hans, og jeg tok farvel med ham.
Det var vanskelig for legene å si det nøyaktige klokkeslettet han døde.
For øynene til Gilbert var på en måte alltid lukket.
Jeg lagde et program for Netflix hvor jeg roastet historiske figurer.
Og jeg ringte agenten til Gilbert og sa at Gilbert måtte komme
til Los Angeles og spille Adolf Hitler.
Og agenten hans sa: Det kommer ikke på tale. Det passer seg ikke.
Gilberts første gang på Netflix skal ikke være at han spiller Adolf Hitler."
Så jeg ringte Gil selv og sa:
"Gilbert, jeg trenger noen som kan spille Adolf Hit--"
Og han sa: "Ler?
Jeg kan gjøre det!"
Så fløy han ut. Vi sendte han i garderoben.
Og Gilbert kom til prøven kledd i lederhosen,
og hadde på seg en Hitler-bart og et armbånd med hakekors.
Så tok vi en lunsjpause,
og Gilbert hadde fremdeles på seg armbåndet med hakekors.
Og så lagde vi programmet.
Vi gikk på nachspielet, og jeg fikk ham ikke
til å ta av seg armbåndet med hakekors på.
Jeg tror han hadde det på seg på flyet hjem neste dag.
Men han var så morsom den kvelden. Og la meg fortelle dere noe.
Gilbert Gottfried var tidenes beste Hitler.
Mel Brooks sa en gang at komedie er hevn gjennom latterliggjøring.
Finnes det en bedre måte å drive gjøn med nazistene på enn at deres führer
blir spilt av tidenes mest høyrøstede og ufordragelige jøde.
Så… Heil Gilbert!
Er det noen Louie Anderson fans her?
For en original stemme innen komedie.
Louie Anderson gjorde de vonde minnene fra barndommen til konsertturneer,
TV-spesialer og tegnefilmer. Og alt han lagde var morsomt.
Louie ga oss muligheten til å se tilbake på og le av vår egen barndom.
Han vant også nylig en Emmy, og var en bestselgende forfatter,
programleder for et populært gameshow,
og talsmann for Land-O-Lakes smør.
Både offisielt og uoffisielt.
Første gangen jeg møtte Louie Anderson, sto vi ved siden av hverandre
ved pissoarene på en komedieklubb i New York.
Jeg var 24 år og deltok på en Åpen mikrofon-kveld.
Jeg er ganske sikker på at Louie la an på meg.
Og jeg skal ikke avsløre noen hemmeligheter her, men la meg si det sånn
at jeg har vært en stor fan siden den gang.
Vi er så heldige som fikk ta del i Louies liv.
Livet uten Lilly blir ikke det samme.
Lenge leve Lilly Anderson.
Jeg vet at vi har noen Norm Macdonald fans her i kveld.
Norm hadde så mange vitser som jeg stadig tenker på.
Når det ble sommertid, og vi skulle stille klokkene,
sa Norm alltid: "Jeg gir det seks måneder."
Norm fikk sparken fra Saturday Night Live etter å ha laget for mange vitser
om O.J. Simpson.
Men komikere skal alltid fortelle sannheten,
uansett hva konsekvensene er.
Og det er det Norm gjorde.
Jeg skulle bare ønske han hadde fortalt oss sannheten om helsen sin.
Da kunne vi alle ha fortalt ham hvor glad vi var i ham.
Men sånn var ikke Norm.
Han lå alltid ett steg foran oss, helt til slutten.
Jeg kommer til å savne den mannen.
Hvor er Bob Saget-fansen?
Bob var som en bror for meg.
Men han var Amerikas far.
Som Bill Cosby.
Bortsett fra at Bob fikk folk til å sovne på den gammeldagse måten.
Ved å snakke om veldedighetsarbeidet sitt.
Bobs kone, John Stamos, fortalte meg hvordan…
hvordan fans stoppet opp Bob hele tiden.
De ville gi ham en klem.
De var ofte rørte, og fortalte Bob ting som:
"Jeg vokste opp uten en far, og rollefiguren din i Under samme tak,
Danny Tanner, han var som en far for meg, så takk skal du ha."
Dere kan gi en pengegave, til ære for ham,
til Scleroderma Research Foundation.
Et formål som betydde så mye for Bob.
Bob var så sterk, og så støttende når livet ble vanskelig.
Jeg håper alle her har en venn som Bob.
Han var en kjempestor TV-stjerne, men levde livet sitt som en komiker.
Han døde til og med som en komiker, på turné, alene, på et hotellrom.
Han falt og slo hodet sitt.
Det er ganske ironisk for programlederen for Amerikas morsomste hjemmevideoer.
Hvis Bob var her, hadde han tenkt: "Kan jeg si det? Den var god."
Takk.
Disse fire fremtidige Hall of Fame-stjernene er riktignok borte,
men latteren de spredde lever videre.
Så en siste applaus for Gilbert, Louie, Norm og Bob.
Og nå er det en stor ære for meg å ønske velkommen til "The Closer",
Dave Chappelle!
The Closer.
The… The Closer.
The Closer, Dave, Dave, Dave Chappelle.
Dave. Dave Chappelle.
Dave. Dave. Dave.
Dave. Dave Chappelle.
Jøye meg.
Takk for at dere er her.
Jeg vet ikke hvordan dere fikk være publikum her,
men dere er noen heldige jævler.
-Dave! -Vi elsker deg, Dave!
Takk for det, kompis.
Jeg elsker deg også, på en veldig upersonlig, heteroseksuell måte.
Jeg har fått et stort oppdrag i kveld, for jeg har fått æren av…
å innlemme tidenes største.
Richard Pryor.
Den største stand-up komikeren som noen gang har levd.
Ikke for å gjøre det personlig, men komikere elsker Richard Pryor.
Det er en historie, som vi alltid fryder oss over, fra da han gikk av scenen
midt under en opptreden i Las Vegas.
Og da han gjorde det,
så sa showets promotør at han aldri kom til å få jobbe i Las Vegas igjen.
Og han svarte: "Det blåser jeg i."
Han sa: "Jeg hadde blitt bekymret hvis du sa jeg aldri fikk knulle i Vegas igjen."
Han forlot brått show business, og var dermed usikker på hvordan
fremtiden hans ville se ut. Men den bragte ham til San Francisco.
Og med hjelp fra Paul Mooney, og noen andre folk,
begynte han sakte men sikkert å opptre på urbane klubber,
og ble den Richard Pryor som vi ble så glad i.
Det var ikke bare de urbane klubbene som forårsaket den forvandlingen.
Det var også kokain.
Noen ganger når jeg hører en komiker komme med en morsom vits, sier jeg:
"Jeg skulle ønske at jeg hadde skrevet den vitsen."
Men vitsen er om noe personlig.
Jeg vet at den personen går igjennom noe veldig vanskelig,
for å kunne si noe så morsomt om sitt eget liv.
Richard Pryor var slik.
Jeg husker at jeg, da jeg var 19,
var med på et arrangement på Apollo Theatre i Harlem.
Og jeg kom inn dit i det han var på vei inn.
De trillet ham inn i en rullestol.
Jeg sto ved siden av ham. Jeg sa ikke et ord.
Men jeg tok en titt bak øret hans.
Og jeg kunne se arrene fra den gangen han ble brent.
Det fikk meg nesten til å gråte.
Ikke lenge etter det, varmet jeg opp for ham.
I Newark Symphony Hall.
Jeg kunne ikke tro at han var en legende som opptrådde i Newark.
Jeg møtte ham backstage.
Han husket navnet mitt, og tok meg i hånden.
Og han gikk på scenen til en uhyggelig sang som het "I'm Calling You".
Han opptrådde i cirka 15 minutter.
Og så sluttet han å snakke.
Og han sa til publikum: "Beklager, jeg klarer ikke dette i kveld."
Og du kunne ha hørt en knappenål falle i det rommet.
Og en fyr som satt bakerst reiste seg
og ropte som om han ville slåss. Han sa: "Jeg elsker deg, Richard!"
Og publikum ble helt ville.
Det var den lengste applausen jeg noen gang har sett
for en komiker. Og jeg var en ung mann,
men jeg forstå at jeg var vitne til ekte kjærlighet.
Det var det samme om han gjorde det bra eller dårlig. De ville bare være rundt ham
én gang til.
Og de ga ham en flott avskjed.
Og fra det øyeblikket jeg så det, så satte det preg på hele karrieren min.
Jeg visste at det var akkurat det som jeg ønsket meg i livet.
Og det er slik jeg ønsker at karrieren min skal ta slutt.
Vel, kanskje ikke akkurat sånn.
Ikke i Newark.
Paul Mooney hadde også en stor innflytelse på meg.
Og…
Og han pleide å fryde meg med historier om Richard.
Og måten han snakket om Richard på, var som om han var i rommet ved siden av.
Skjønner dere hva jeg mener? Det var noe veldig kjent
og beroligende ved å høre en mann snakke om vennen sin på den måten.
Jeg var veldig heldig som fikk bli kjent med ham også.
Jeg vil ikke bable i vei om mine egne personlige historier, men…
Jeg vil bare si at uten Richard Pryor,
så ville det ikke ha vært en Dave Chappelle.
Og til alle dere komikere der ute som klager over at dere ikke kan si noe
nå for tiden, så vil jeg bare si at dere kanskje har ingenting å si.
For det er et veldig betydningsfullt eksempel på en person
som sa alt han ville si
utenfor kontekst.
Det fantes bare tre TV-kanaler da den fyren jobbet.
Det er ingenting å være redd for.
Hvis du så en person være så modig
til slik en høy pris. Så mine damer og herrer,
gi en applaus til Richard Pryor.
Jeg har lest at du ble født på et bordell.
Og jeg tenkte at dette er Pryor som kødder med en intervjuer.
Nei, jeg ble født i livmoren til moren min.
Vel, ja.
Og vi bodde i-- Du kan vel kanskje kalle det et bordell.
-Vi kalte det horehus. -Ja.
Horehus eller…
-Eller-- -Men det var hjem for meg!
Jeg husker at kundene kom gjennom nabolaget vårt.
Det var da jeg først møtte hvite mennesker.
De kom til nabolaget vårt for å hjelpe økonomien.
Fine hvite karer, forresten. For jeg kunne ha vært trangsynt.
Skjønner?
Jeg kunne ha vært fordomsfull.
Jeg kunne ha vært det, men jeg møtte fine, hvite menn.
De kom og sa: "Hei, gutt. Er moren din hjemme? Jeg vil ha en blowjob."
Moren min, jeg har møtt moren min. Hun sitter der nede.
Jeg elsker henne. Det er moren min.
-Er hun her? -Kom igjen! Ikke skjul ansiktet ditt!
Kom opp hit!
Jeg visste ikke det.
Ikke gråt, mamma.
Det var bestemoren min som pleide å straffe meg.
Hun slo meg på rumpa.
Er det noen som husker de kvistene?
Du, ikke sant? Du måtte ta de av trærne selv
og fjerne alle bladene på denne måten.
Når jeg ser sånne trær i dag, så har jeg lyst til å drepe de jævlene.
Så tar du de kvistene, og de høres ut som en pisk som slår
gjennom luften på hjemveien. Du hører swish, swish.
De får deg til å gråte før du er hjemme.
Swish, swish. Mamma!
Swish, swish! Unnskyld, mamma. Jeg skal aldri leke…
Mamma, vær så snill!
Vær så snill, mamma!
Å, vær så snill, mamma!
Er du stor i Europa?
Hva er det?
Det er et rimelig spørsmål.
Jøss, han synes virkelig at jeg er fantastisk.
-Et øyeblikk. -Han synes jeg er morsom.
-Et øyeblikk. -Han ler av meg, ikke deg.
-Et øyeblikk. -Hva mener du med et øyeblikk?
Noen ganger er smerte morsomt litt senere.
Vet du hva jeg mener? Som da jeg satt i fengsel.
Jeg satt i fengsel for skatteunndragelse.
-Når var det? -I fjor.
-Hvor lang soningstid fikk du? -Lang nok.
Jeg sa til dommeren: "Jeg glemte å skatte."
Han sa: "Du husker det til neste år."
Og hvis du ikke er varsom når du har sex, ikke sant?
Eller åpner sjelen din. Ingenting kommer til å skje.
For menn blir veldig redde. Menn er veldig redde når de er i seng med en kvinne.
Du må liksom være så macho. Det er vanskelig å si: "Klarte…
Klarte du…
Klarte du å komme?"
Gjorde du det?
Menn blir veldig defensive hvis en kvinne sier at hun ikke kom.
Menn blir veldig defensive, ikke sant?
Menn vil ikke få skylden for noe.
Menn sier hva som helst når de blir redde. De kan si:
"Kanskje musa di er død, vennen."
Og kvinner har alltid et bra svar, ikke sant? Kvinner sier:
"Vel, kanskje du burde prøve å gi den munn-til-munn, da?"
-Jeg har syndet. -Å, nei.
-Før i tiden. Og mange, mange-- -Bli helbredet!
Du er den eneste hvite mannen som har tatt på hodet mitt
uten å bli drept.
Ali, du. Jeg gikk i ringen en gang. Ali er fantastisk.
Jeg bokset i en veldedighetskamp med ham, bare for moro skyld.
Bare det å skulle gå i en boksering, så begynner hjertet å…
Nei, for noe får deg til å si: "Jeg er i denne jævla ringen.
Vet alle at dette bare er for moro skyld?"
Og Ali ville kødde med deg. Så snart du kom deg i ringen,
så ville Ali snakke om…
Jeg sa: "Vent litt. Vet denne fyren at dette er en veldedighetskamp?"
Det er ikke meningen at han skal slå meg så hardt."
Og fyren er så rask
at du ser ikke slagene før nevene er på vei tilbake.
Det er alt du kan se. Og hjernen din sier:
"Vent et øyeblikk.
Det var noe som traff meg i ansiktet for et øyeblikk siden. Jeg vet det."
Og så sier treneren: "Støt og beveg deg!"
Du er redd når du skal ha din først bokse-- Ikke sant?
-Har du sett Eksorsisten? -Ah!
Og kvinner vil ikke gå på do utendørs, vil de vel?
Damer, dere vil ikke det, vel?
"Vil dere gå på do der ute?"
"Nei, da."
"Niks. For mye. Se. Nei.
Det er mange krypdyr der som kan krype opp i… Nei.
Jeg venter til vi kommer tilbake til bilen."
Jeg sier: "Du får ikke lov til å pisse i bilen, kjerring!
Du får heller dra ned trusa og pisse her."
"Og jeg er virkelig nødt. Okay, jeg drar ned underbuksa
bare littegrann.
Okay? Ikke gjør noe. Ikke prøv deg på noe.
Hvis du ser noe, så må du si fra.
Du finner ikke på noe, gjør du vel?"
"Neida, vennen. Jeg skal ikke gjøre noe. Bare sett i gang."
"Okay, jeg drar den ned litt."
Jeg liker å vente til de kommer i gang.
Så sier du: "Det kommer noen!"
Jeg husker at det var der jeg møtte Louis Armstrong.
Jeg gikk inn i garderoben hans. Jeg sa: "Hvordan går det, Louis?"
Han sa: "De hvite folka leder fremdeles."
Ikke gå ut med mafiaen. Du kan ikke spandere middag på dem.
De jævla drittsekkene
liker å ta med folk i underholdningsbransjen på middag.
Og de tar deg med ut, og de spanderer bestandig.
Og hvis du blir gæren, så sier du: "La meg spandere i kveld.
Dere kjøper middag til meg hver kveld."
"Men la meg fortelle dere en ting. Vi er kriminalitet.
Og kriminalitet betaler ikke."
Er det noen her som har hatt hjerteinfarkt?
De jævlene gjør vondt!
Jeg kødder ikke. Jeg gikk igjennom hagen.
Jeg bare vandret av gårde, og noe sa: "Ikke pust!"
Og jeg sa: "Hva?"
"Du hørte meg, din jævel. Jeg sa ikke pust!"
"Okay, jeg skal ikke puste."
"Så hold kjeft da, for faen." "Okay. Beklager. Ikke drep meg."
"Gå ned på ett kne og bevis det." "Jeg kommer meg ikke opp."
"Du tenker på døden nå, gjør du ikke?"
"Ja, jeg tenker på døden."
"Du tenkte ikke på den da du spiste alt det svinekjøttet."
"Jeg gjorde ikke det."
Også våknet jeg opp i en ambulanse.
Og det var ikke annet enn hvite folk som stirret på meg.
Jeg sa: "Dette var noe dritt.
Jeg døde og endte opp i feil himmel."
Hør her. Av alle de dere vet om som bruker kokainpipe,
har dere noen gang hørt om noen som har gått i lufta?
Hvorfor meg?
Ti millioner mennesker driver med det, og jeg er den som går i lufta.
Jeg vil bare si at dere ga meg mye kjærlighet da jeg var…
ikke helt vel. Og jeg setter veldig pris på det.
Dere gjorde-- Ja, gi dere selv en applaus.
Dere kom med noen stygge vitser om ræva mi også.
Ja, da. Dere trodde kanskje ikke at jeg kom til å se de drittkommentarene.
Siden dere er så glad i meg.
Jeg husker denne. Tenn fyrstikken slik.
Hva er dette? Richard Pryor som løper nedover gata.
Jeg så på TV en kveld, og de sa at jeg var dø.
Jeg var bandasjert og greier.
De sa: "Richard Pryor døde for fem minutter siden."
Det som gjør meg sint er at
ingen jeg har møtt i komedieverdenen, over hele linjen,
er mer fantastisk enn meg, etter min mening.
Og jeg kommer aldri til å få anerkjennelse for det jeg gjør.
Der tok han feil, ikke sant?
I 2016 filmet jeg min første Netflix-spesial, her i dette rommet.
Det var 12. mars, og årsdagen for at Richard Pryor:
Live on Sunset Strip
ble først vist på kinoene, og den ble filmet her i dette rommet.
Det var påskehelg, da folk feiret at Jesus sto opp fra de døde.
Og da han filmet det showet, så hadde han brent seg i den eksplosjonen.
Det var første gangen han sto foran et publikum
siden den forferdelige ulykken.
Og det var første gangen jeg var ute i offentligheten etter det stygge fallet
jeg hadde på TV.
Det er en ære å være her i kveld.
Vi elsker deg, Richard.
Det er en stor glede for meg å innlemme Richard Pryor i The Hall.
GRATULERER RICHARD PRYOR!
INNLEMMET I 2022
Takk skal dere ha for at dere kom.
Gud velsigne dere og god natt.
The Hall.
The Hall. Første…
Første året.
The Hall. Første året.
Tekst: Marianne Kjølstad Robson
BESØK
DET FREMTIDIGE HJEMMET TIL THE HALL