Downloaded from YTS.MX
UN PROGRAM SPECIAL AL FESTIVALULUI NETFLIX IS A JOKE
Official YIFY movies site: YTS.MX
Înțelegi?
Doamnelor și domnilor, e timpul spectacolului!
Și acum, doamnelor și domnilor,
Pete Davidson.
Doamnelor și domnilor, Pete.
Salut!
Ce faceți?
Pete Davidson.
Mulțumesc.
Mulțumesc mult.
Mulțumesc.
În regulă.
Foarte, foarte tare. Chiar aveam nevoie de asta.
Salutare! Suntem aici pentru a-i aduce pe cei mai buni actori de stand-up
din toate timpurile, într-un loc de cinste pe care-l numim The Hall.
Da.
Bine ați venit la prima ediție Stand-Up Comedy Hall of Fame
Ceremonia de deschidere. Sunt Pete Davidson.
Da.
Cel care a scos specialul din comedia specială.
Vom începe evenimentul onorând comedienii care au decedat.
Sunt sigur că ei pariază că nu voi mai trăi
până când se va difuza asta.
Credeți-mă, și eu zic ca sunt o alegere ciudată pentru a prezenta asta.
În ultimii ani, am stat pe scenă mai puțin decât
au stat copiii în Ali Wong.
În această seară, vom onora adevărate legende.
Precum Joan Rivers, care a stârnit... da.
Da.
A stârnit o dezbatere aprigă la Netflix cu privire la ce chip urma să folosim
pentru poza ei.
Ei bine...
am ales-o pe asta.
Robin Williams, care e... da.
Cel mai bun.
El e, de asemenea, literalmente opusul meu în energie, talent și păr corporal.
George Carlin.
Calmatul... da.
George Carlin.
Vocea liniștitoare a conductorului din Locomotiva Thomas.
Și tipul care te-a învățat cuvântul sugaci.
Și desigur, Richard Pryor.
În regulă.
Richard Pryor, a redefinit comedia, chiar dacă i-a dat lui Chevy Chase
încrederea de a rosti cuvântul cu C.
E adevărat. Căutați pe Google.
Clasa din seara asta e specială.
S-au făcut studii pentru a-i alege pe cei patru.
N-au ales doar comedieni tineri și la modă,
în speranța de a crește audiența.
Din nu știu ce motiv, ei speră că eu o voi face.
Cei patru laureați din această seară au fost votați legitim
de un consiliu de agenți, proprietari, manageri și alți membri influenți
ai comunității comediei.
Care e un mod mai complicat de a spune pur și simplu, evrei.
Va fi o noapte distractivă, serios.
Îl avem pe Mix Master Mike, care a mixat cu Beastie Boys.
Al naibii de tare.
Super tare.
Și mulți comedieni grozavi, în viață, care să vorbească de cei morți.
Cum ar fi Mulaney, Chappelle, și Handler, da.
Pe aceștia nu poți să-i vezi împreună decât într-un teatru foarte frumos,
sau într-un centru de reabilitare.
The Hall va face parte din Centrul Național de Comedie
din Jamestown, New York.
Da, e un loc real.
Dar seara asta, slavă Domnului, nu e despre mine.
E despre aceste legende care primesc respectul pe care îl merită,
pe aceeași platformă unde se difuzează E tort sau nu?
Deci să ne bucurăm de un mix sănătos de râs și plâns.
Ca atunci când mă masturbez.
Și acum, haideți, trebuia să am și eu câteva... glume mici.
Vreți să vă spun ceva cu adevărat amuzant? Eu... nu am putut...
niciodată n-am spus ceva mai ciudat.
Nu m-am putut machia în seara asta, pentru că m-am dat cu spray autobronzant.
Cred că n-am spus niciodată ceva mai ciudat.
Și l-am întrebat pe... Nu mai folosisem spray autobronzant,
l-am întrebat pe băiat...
„Mă dau și pe sculă și fund?”
Nu știu ce ar trebui să fac.
Voi avea slipi ca ai lui Borat? Habar n-aveam.
Și băiatul a zis,
„Nu, las-o albă. E mai impresionant așa.”
Și acum, am onoarea să-l prezint pe prietenul meu, Jon Stewart.
Jon Stewart
a fost distins recent cu premiul Mark Twain.
Și e un performer desăvârșit, la fel de entuziasmat să facă asta.
Jon Stewart, lume!
Jon...
Jon Stewart.
- Jon. - Pete Davidson!
Jon Stewart.
Vă mulțumesc că sunteți aici!
Mulțumesc Pete. Nu sunt mulți comedieni
care pot ieși din ascunzătoare să vină la un spectacol,
și să facă așa o impresie.
Sunt aici pentru a prezenta pe cineva pentru care am un respect deosebit.
Am avut plăcerea de a-l cunoaște.
Domnul George Carlin.
Să începem.
Rahat.
Pișat.
Băga-mi-aș.
Scuze, derulează.
Păsărică.
Nu auzi multe aplauze pentru astea.
Sugaci.
Văd încotro ne îndreptăm.
Bulangiu.
O să vă placă ultima.
Țâțe.
Cu pișatul mai e de lucrat.
Păsărica și țâțele sunt tari.
În 1972, George Carlin a rostit cele șapte cuvinte
pe care nu le poți spune la televizor.
Rahat, pișat, păsărică, băga-mi-aș, sugaci, bulangiu, și țâțe.
Pe atunci aveam nouă ani.
Și m-am îndrăgostit.
Nu știam ce înseamnă astea, dar partea cu țâțele...
țâțele lăsate.
Atunci George Carlin s-a impus
ca un erou al contraculturii.
Nu doar vorbea. Avea un scop.
A fost absurditatea faptului că aceste șapte cuvinte
aveau putere, deși erau doar simple cuvinte.
Nu erau fapte. Nu erau gânduri.
Nu erau intenții rele. Erau doar cuvinte.
George Carlin și Lenny Bruce au fost arestați.
Au fost dați în judecată. Au fost puși sub acuzare...
pentru rostirea unor cuvinte.
Doamnelor și domnilor, asta a fost acum 50 de ani.
În ziua de azi, acestea ar fi titlurile următoarelor șapte seriale de pe Netflix.
Acela a fost momentul lui.
Suntem un grup norocos.
Comedieniii.
Și mai rar este atunci când un comedian are un moment
de cultură
în care timpurile se îmbină cumva cu talentul.
Și există o alchimie care creează măreția.
Acesta a fost George Carlin, în anii 1970.
Era totul!
Dar și mai rar, aproape nemaiauzit,
este un comedian care renunță să-și câștige existența din turnee,
pentru a încerca să devină o legendă a vremii.
Și aici se remarcă curajul și îndrăzneala lui George Carlin,
despre care nu se vorbește suficient.
El a început în anii 1960 purtând un costum „piele de rechin”,
și cravata subțire, pe scenă, la Merv Griffin.
Își prezenta numărul și își câștiga existența.
Soția lui, Brenda. Tânăra lui fiică, Kelly.
A cumpărat o casă. O duceau bine.
Dar se simțea inutil.
Nu era el însuși. Nu era realizat ca artist.
Și așa că a aruncat naibii totul la gunoi.
Ideea că ai renunța la visul de a-ți câștiga existența
și de a-ți întreține familia... și-a pus casa sub sechestru.
Simțea că nu era el însuși. Și-a lăsat barbă, și-a lăsat părul lung.
Și-a pus niște blugi.
Și a început să prezinte scene despre Muhammad Ali
care a fost pus la zid
pentru că nu s-a lăsat înrolat în Vietnam.
Practic a fost... Muhammad Ali bate oamenii
pentru a se întreține. Și a spus,
„Voi bate oameni, dar nu vreau să-i omor.”
Și guvernul a spus...
„Dacă nu-i vei ucide,
nu te vom lăsa să-i bați.”
Nu-i păsa deloc. A luat-o pe acel drum.
Era un artist.
Am fost destul de norocos în anii '90
încât să mă împrietenesc cu George.
Am avut șansa să petrec ceva timp cu el în Los Angeles.
Urma să-i iau un interviu pentru o emisiune.
Sărbătorea 40 de ani de comedie.
Se filma în Aspen, Colorado.
Pentru că, în general, producătorii de spectacole de comedie au înțelepciunea
de a invita un tip, care a avut patru atacuri de cord,
să prezinte un spectacol în locuri cu foarte puțin oxigen.
De asta nu particip la festivalul „HBO Is A Joke”.
Ci la festivalul Netflix Is A Joke.
Priviți.
Sunteți loiali brandului. E foarte emoționant.
În ultimii săi ani, se spunea despre Carlin că devenise sumbru.
Că încuraja dispariția lumii. Că devenise un nihilist.
Dar nu a fost deloc asta. Era dezamăgire.
N-am mai văzut pe cineva care să simtă atâta empatie
pentru condiția umană.
Și cred că materialele sale din anii următori au fost doar o dovadă a faptului
că era cu adevărat zdrobit
de ceea ce ne făceam unul altuia. Și de ceea ce ne făceam nouă înșine.
Ce mi s-a părut interesant,
e că un erou al contraculturii ca George Carlin,
era un muncitor de rând.
Se ducea la biroul lui, la 9 dimineața și scria.
Adică, n-am întâlnit niciodată o persoană
care fuma atâta iarbă
și muncea atât de mult.
Își scria glumele...
apoi, scotea iarba, sau cum îi spunea el
când stăteam în biroul lui, „Este timpul relaxării”.
George Carlin a murit în 2008.
În 2006 sau în 2007, a apărut Twitter.
Dacă intri pe Twitter, din când în când,
George Carlin este în trend.
Pe o platformă despre care habar nu avea ce este.
Dar el va apărea la întâmplare când se întâmplă lucruri ciudate în lume.
Pentru că, ca și cultură, ne lipsește vocea lui.
Și asta, pentru un comedian,
este cea mai mare onoare.
Ne este dor de el.
Ne este dor de vocea lui.
Vrem să știm ce ar crede el.
Comedia e trecătoare. Aproape nimeni nu supraviețuiește momentului lor.
El a supraviețuit cinci decenii
în calitate de observator tranșant, analist, persoană excentrică și comedian.
Și în calitatea de prieten, tată și soț.
Și un om umanitar.
Era incredibil.
Nu vă pot spune cât de des mi-e dor de el.
Cât de mult mă gândesc la el și cât de recunoscător sunt pentru...
puținul timp petrecut împreună.
Doamnelor și domnilor, George Carlin.
George Carlin.
Și George Carlin.
Ăsta eram eu.
Sau poate că tipul ăsta am fost eu.
Nu știu. Odată, am fost unul și același.
Avem multe moduri de a descrie cuvintele murdare decât avem cuvinte murdare.
Asta mi se pare un pic ciudat.
Pare să indice că cineva era teribil de interesat de aceste cuvinte.
Se tot menționa de ele. Li se spunea cuvinte urâte, murdare.
Dezgustătoare. Spurcate. Josnice. Vulgare.
Dure.
De prost gust. Indecente.
Vorbe de stradă. Vorbe de mahala. Limbaj de vestiar. Limbaj de cazarmă.
Licențioase. Obraznice. Picante. Grosolane.
Nepoliticoase. Brute. Destrăbălate. Lascive. Indecente. Profane. Obscene.
Mizerabile. Necuviincioase.
Riscante.
Sugestive.
Blesteme. Injurii. Insulte.
Mă gândesc la rahat, pișat, băga-mi-aș, cățea, sugaci,
bulangiu și țâțe!
„Faci un rahat” e un alt exemplu.
Faci un rahat?
Nu faci un rahat, lași un rahat.
Asta e și ideea!
Să-l lași!
Germeni. De unde a apărut această spaimă de germeni în această țară?
Ați observat?
Presa publică în mod constant povești despre ultimele infecții.
Salmonella, E. Coli, virusul Hanta, gripa aviara.
Și americanii intră în panică ușor, așa că acum toată lumea aleargă
curățând și dezinfectând.
Gătesc excesiv alimentele. Se spală des pe mâini,
încercând să evite contactul cu microbii.
Este ridicol și se ajunge la cote ridicole.
În închisori, înainte de injecția letală,
îți dezinfectează brațul cu alcool.
Ai râgâit vreodată și aproape ai vomitat?
Nu am regulat niciodată una de nota zece.
Niciodată!
Dar într-o noapte, am regulat cinci de nota doi.
Da.
Un bărbat nu va spune niciodată,
„N-o mai suge sau chem poliția.”
Se miră de ce nu există mâncare albastră.
N-am exagerat puțin cu aceste panglici colorate
pentru diferite cauze?
Acum, fiecare cauză are panglica ei.
Roșu, SIDA. Albastru, abuz de copii. Roz, cancer de sân.
Verde, pădure tropicală. Mov, violență urbană.
Am una maro. Știi ce înseamnă? Mănâncă rahat, bulangiule!
Dar la capitolul de tâmpenii, la capitolul de tâmpenii,
un om de afaceri nu se poate ridica la nivelul unui cleric.
Trebuie să vă spun adevărul, oameni buni.
Când vine vorba de rahat,
rahat de primă ligă, trebuie să tremuri și să admiri,
campionul din toate timpurile al promisiunilor false
și al pretențiilor exagerate, religia. Nu are concurență.
Religie. Religia are ușor
cea mai grozavă poveste de rahat, spusă vreodată.
Gândiți-vă la asta. Religia a convins de fapt oamenii
că există un om invizibil
care trăiește în ceruri.
Care urmărește tot ce faci, fiecare minut din fiecare zi.
Iar omul invizibil are o listă specială cu zece lucruri pe care nu vrea să le faci.
Și dacă faci oricare dintre aceste lucruri, are un loc special
plin de foc, de fum, de arsură, de tortură, și chinuri,
unde te va trimite, să suferi, să arzi, și să te sufoci,
să țipi, și să plângi în vecii vecilor până la sfârșitul timpului.
Dar el te iubește.
Te iubește.
Te iubește, dar are nevoie de bani!
Întotdeauna are nevoie de bani!
El este atotputernic, perfect, atotștiutor și înțelept,
dar cumva, nu se poate descurca cu banii.
Religia încasează miliarde de dolari. Nu plătesc taxe.
Și mereu au nevoie de puțin mai mult.
E o poveste de rahat grozavă.
Rahatul sfânt.
Dar aș vrea să vă prezint noutățile concursului „Sănătatea comedienilor”.
În prezent, la numărul de atacuri de cord, sunt în fața lui Richard Pryor
cu doi la unu.
Sunt în frunte.
Așa e. Acum...
Cu toate acestea, Richard e în frunte, cu unu la zero, la incendieri.
S-a întâmplat așa, mai întâi, Richard a avut un atac de cord.
Apoi, eu am avut unul.
Apoi, Richard s-a ars.
Atunci, am spus, la naiba, O să mai fac un atac de cord.
De ce?
De ce? De ce majoritatea persoanelor care sunt împotriva avortului
sunt persoane pe care nu ai vrea să le regulezi?
Sunt un om modern. Un om al mileniului.
Digitalizat și nefumător.
Un critic diversificat, multicultural, postmodern,
incorect din punct de vedere politic, anatomic și ecologic.
Am antrenor personal, asistent personal,
și o agendă personală.
Nu mă poți face să tac. Nu mă poți reduce la tăcere.
Sunt neobosit și nu am control.
Sunt un mascul alfa pe beta-blocante.
Sunt un necredincios și un perfecționist. Sunt relaxat, dar la modă.
Sincer, simplu, econom și exigent.
Am proporții mari, cu durată lungă și acțiune rapidă,
sunt gata și rezist mult.
Generos, liber, previzibil.
Posttraumatic prematur, și am un copil
care-mi dă mesaje de ură.
Echipat complet, autorizat, testat în spital, dovedit clinic,
științific vorbind, miracol medical.
Am fost prespălat, pregătit, preîncălzit, prestabilit,
preambalat, postdatat, congelat, ambalat, vidat,
și am o capacitate nelimitată de comunicare.
Sunt un tip nepoliticos, dar adevărat. Slab și răutăcios.
Încărcat, blocat și gata de acțiune. Dur, robust și greu de păcălit.
O iau încet. Mă las dus de curent și de val.
Sunt calm și relaxat.
Conduc, mă mișc, mă învârt, navighez, dansez,
pariez și câștig. Nu ațipesc, deci nu pierd.
Accelerez la maxim și mă mențin.
Mă distrez copios, iar în pauză mă relaxez.
Rezist, nicio îndoială. Rezist cu brio și aici am terminat.
Este un privilegiu să-l recrutez pe George Carlin în The Hall.
FELICITĂRI GEORGE CARLIN!
RECRUTAT ÎN 2022 ÎN THE HALL
Și acum, doamnelor și domnilor, Vreau să vă prezint următorul...
Nu știu cum se numesc persoanele care aduc persoane mai bune în The Hall.
Următorul e ca mine.
Este unul dintre comedienii mei preferați.
Doamnelor și domnilor, dl John Mulaney.
John Mulaney.
Salut!
- John. - Salut.
John Mulaney.
Mulțumesc, Jon. Bună ziua. Numele meu e John Mulaney.
Este o plăcere să fiu aici.
Robin Williams.
Cariera sa s-a întins pe parcursul a aproximativ 38 de ani.
Dar, din punct de vedere creativ, a adunat câteva secole.
Iată ce îl deosebește pe Robin Williams
de orice alt comedian.
Nu există filmări cu Robin Williams în care să arate dezinteresat.
Nu există niciun moment înregistrat în care să nu fi dat tot ce avea mai bun.
Fie că era pe scenă la Holy City Zoo,
la Comedy Store,
la Opera Metropolitană din New York.
Fie că era pe scenă, co-prezentator al emisiunii Comic Relief de ani de zile.
Adunând sute de milioane de dolari pentru persoanelor fără adăpost.
Indiferent pe ce scenă era, da, aplauze pentru asta.
Indiferent de scena pe care se afla, părea să se scufunde
complet în spectacol, și părea să-i placă la nebunie.
Robin Williams a jucat în mai multe filme bune
decât ar trebui să aibă voie să joace oricine.
Am vizionat Bună dimineața, Vietnam acum câteva luni.
Să revedeți filmul. Urmăriți prima scenă din clasă
când Robin predă limba engleză
pentru cei din Saigon.
N-am văzut niciodată o interpretare în care cineva să fie mai amuzant,
și, în plus, să râdă atât de sincer cu oamenii din scenă.
E ca și cum ai urmări o repetiție strălucită.
E grozav chiar și în filme mediocre.
Vă amintiți filmul Nouă luni cu Hugh Grant?
În fine. E bun. E în regulă. Nu e grozav. Nu este grozav.
Dar ei știu asta. Robin Williams...
apare în film timp de 15 minute.
Și e mai amuzant decât majoritatea oamenilor de acolo.
Joacă rolul unui obstetrician ginecolog rus.
Într-o scenă, era șeful secției de obstetrică
dintr-un spital pentru animale din Sankt Petersburg.
Și s-a specializat în șobolani și maimuțe.
Și îi spune lui Hugh Grant și lui Julianne Moore,
„M-am gândit că dacă ai văzut un fund de șobolan, le-ai văzut pe toate.”
Apoi, asta e o parte foarte amuzantă, apoi spune,
și o spune asta cu atâta demnitate.
Cu o discretă subestimare. El spune: „Și luna trecută am primit
noua mea licență. Și acum, pot da naștere copiilor umani.”
Dacă vreți să vedeți un actor care ne arată simultan
cum ar arăta un spectacol comic din punct de vedere emoțional,
și cum ar arăta un spectacol emoțional din punct de vedere comic,
urmăriți-l pe Robin Williams în filmul Regele pescar.
E cea mai bună activitate cinematografică făcută vreodată de un actor de comedie.
Iată o idee pe care o aud des.
Oamenilor le place să teoretizeze că toată comedia vine dintr-un loc
de durere și tristețe.
Și oamenilor le place să zică despre comedieni că facem ceea ce facem
din cauza unei lupte interioare.
Și acest lucru se discută în special când vorbim despre Robin Williams.
Și cu tot respectul, la naiba cu prostia asta.
Adică...
dă dovadă de respect pentru un artist genial
care era mai talentat decât tine.
Despre asta este vorba.
A face oamenii să râdă este incredibil de distractiv.
Arta comediei e bucuria interpretării.
Și a fi comedian nu este o afecțiune psihiatrică.
Sunt mulți dintre noi distruși, inclusiv eu însumi?
Da! Dar... în fine.
Știi, sunt oameni deprimați care nu au nici măcar decența
de a fi mari comedieni.
Mai bine vă luați de ei.
Am vorbit despre asta cu Zelda, fiica lui Robin.
Mi-a scris ceva și aș dori să citesc în seara asta.
Dacă nu vă deranjează.
Asta e de la fiica lui Robin, Zelda.
Vorbind despre această idee, ea a spus:
„Aceasta este doar percepția unei persoane asupra unui om mult mai complex.
Dar în ochii mei, tot ceea ce tata a vrut să facă
era să lumineze viețile oamenilor.
Mai ales a celor care aveau cea mai mare nevoie.
Astfel, cred că dorința sa a avut mai puțin de-a face cu propria tristețe
și mult mai mult cu necesitatea lumii.
Se ducea la adăposturile pentru oamenii străzii și stătea cu ei.
A participat la triatlonuri pentru sportivii cu probleme.
Și îi făcea pe toți ceilalți să râdă în lunga sa călătorie.
A mers în spitale. A mers în baze militare.
Oriunde era nevoie de veselie.
Îi plăcea să știe că în cele mai întunecate momente,
râsul e într-adevăr un incredibil balsam pentru suflet.
Iar în ochii mei, rămâne unul dintre cele mai prețioase daruri
pe care cineva îl poate oferi.
Tatăl meu era cu adevărat fericit atunci când îi făcea pe alții fericiți.
Întotdeauna.”
Ei bine...
Și ce ai mai putea spune despre un comedian sau o persoană?
Doamnelor și domnilor, Robin Williams.
Este cineva aici care simte nevoia de a fi vindecat prin comedie?
E cineva aici?
Uite!
Luna, ca un testicul, atârnă pe cer.
Ce sunet sau zgomot iubești?
E interpret în limbajul semnelor?
Cât de tare e asta?
Suge-mi-o.
Mulțumesc.
Ar trebui să vorbesc o clipă despre un subiect serios...
schizofrenia. Nu trebuie. Taci, lasă-l să vorbească!
Fiul meu are trei ani. E o perioadă grozavă.
Are capul mare și corpul foarte mic.
Este perioada în care te întreabă despre orice.
„De ce este cerul albastru?” „E datorită atmosferei.”
„De ce există atmosfera?” „Pentru că trebuie să respirăm.”
„De ce trebuie să respirăm?” „De ce naiba vrei să știi?”
Mereu am acest vis.
Visez, ei bine, ca orice tată.
Visezi că poate într-o zi,
într-o zi, fiul meu va primi un premiu Nobel.
De asemenea, visez că fiul meu vine și spune,
„Doriți și cartofi prăjiți?”
Eram la un talk-show german și o femeie spune,
„Domnule Williams, de ce credeți că nu există așa multă
comedie în Germania?”
Am zis: „Te-ai gândit că poate ați omorât toți oamenii amuzanți?”
Dar dacă ești irlandez, mă bați măr,
dar după aia, vei cânta despre asta.
În seara când mi-ai spus Că soția mea e grasă
Te-am bătut M-am căcat în pălărie
Departe e timpul în care mergem cu ea Să ieșim la aer
Să mergem...
Uitați ideea mea pentru un sport dat naibii.
Să bagi o minge într-o gaură de popândău.
„Adică biliard.” La naiba cu biliardul.
Nu cu un băț drept. Cu un băț mic și nenorocit.
Lovesc mingea. Se duce într-o gaură de popândău.
„Adică crichet.” La naiba cu crichetul!
Gaura e la sute de metri distanță.
La naiba, da.
Lovești și de fiecare dată când ratezi,
simți că vei avea un accident vascular cerebral.
La naiba! Așa îl vom numi!
Atac. Pentru că de fiecare dată când ratezi simți că vei muri.
Îl rog pe cel care joacă fotbal mexican să joace golf o singură dată.
Mingea se rostogolește. Mingea intră în...
Gaură!
Fetelor, dacă vreți să vă tatuați răsăritul
înălțându-se din fundul superb de la 20 de ani.
La 50 de ani, va fi o caracatiță ce urmărește o stea de mare.
Deci, mai bine nu.
La naiba!
Urinezi!
Și apoi, îți dai seama...
că Dumnezeu ți-a dat un penis și un creier.
Și atât sânge cât să circule în câte unul, pe rând.
Așa e, Corky. E timpul să încălecăm.
Ne îndreptăm spre sudul graniței.
Trebuie s-o mulțumești pe Missy.
Am o întrebare pentru doamne.
Așa arătăm?
Ești pe aproape?
Nu. Voi termina.
Nu. Te iubesc.
Te iubesc.
Voi termina.
Uite, am spus că pot suporta. Doar că nu-mi simt fața.
Nu, cine e tăticul tău?
Te iubesc.
Voi termina.
Voi termina...
Noapte bună!
Da.
E o onoare să îl recrutez pe Robin Williams în The Hall. Da.
FELICITĂRI ROBIN WILLIAMS RECRUTAT ÎN 2022 ÎN THE HALL
E o adevărată plăcere să-l introduc pe următorul prezentator.
Un comedian pe care îmi place să-l întâlnesc și să-l urmăresc
și pe care nu l-am mai văzut de ceva timp.
Doamnelor și domnilor, urați-i bun venit
minunatei domnișoare Chelsea Handler.
Chel, Chelsea.
- Chelsea. - Da!
- Chelsea. - Salutare!
- Handler. - Bună!
Mulțumesc foarte mult.
Sunt aici ca să vorbesc despre doamna Joan Rivers.
Prima dată când am întâlnit-o pe Joan lucram amândouă la canalul E.
Și nu a fost amuzant.
Eu eram prea tânără, prea încrezătoare și prea arogantă
să cred că cineva a avut un amestec în succesul meu, în afară de mine însumi.
Acum știu că fiecare succes pe care l-am avut,
a fost pentru că cineva, înaintea mea, a fost mai ambițioasă și mai curajoasă,
și e greu să găsești pe cineva la fel de ambițioasă și curajoasă ca Joan Rivers.
A spus odată, „Bietul Stevie Wonder.
Cine o să-i spună că poartă pe cap un suport de plante croșetat?”
Bineînțeles, au existat și glumele clasice.
Tot ea a spus, „Elizabeth Taylor e atât de grasă încât pune maioneză pe aspirină.”
Așa că sunt onorată că mă aflu în această seară aici,
și aduc un omagiu vieții și muncii ei.
Joan s-a născut în 1933 ca Joan Alexandra Molinsky.
S-a născut în Brooklyn, New York. A început ca mulți dintre noi,
muncind din greu pentru a se descurca.
A fost ghid turistic la Rockefeller Center.
A lucrat ca revizor la o agenție de publicitate din New York.
Iar pentru o perioadă scurtă de timp a fost consultant de modă,
o abilitate care i-a fost de folos zeci de ani mai târziu
când a înființat Poliția Modei împreună cu fiica ei, Melissa.
Au inventat ochii peste cap și pălmuirea celebrităților
cu zeci de ani înainte de Jada și Will.
Joan se simțea în largul ei pe scenă, făcând oamenii să râdă.
Râdea de celebrități, râdea de politică,
și mai ales râdea de ea însăși.
Și-a lansat cariera de stand-up la cluburile din Greenwich Village.
Împărțind facturile cu George Carlin și Richard Pryor.
Numărul lui Joan de la acea vreme se încheia cu replica:
„Sunt Joan Rivers, și am scos-o la iveală.”
Cred că ar fi putut fi și începutul.
Și apoi, după aproape un deceniu de luptă în cluburi întunecate,
Joan a devenit o senzație peste noapte. După ce a fost respinsă de mai multe ori,
a fost invitată la The Tonight Show cu Johnny Carson.
Era 17 februarie 1965. Iar acea noapte a schimbat totul.
ștergându-și lacrimile de la atâta râs, Johnny Carson
a spus: „Doamne, ești amuzantă. Vei fi o vedetă.”
Și a avut dreptate.
Ea era la comandă, iar Johnny, regele emisiunilor de noapte
era în mod clar impresionat.
Ne-a arătat că poți intra în clubul băieților,
și nu numai ca să-i faci să râdă, dar, dacă ești suficient de amuzantă,
îi poți domina.
Joan a cântat la Carnegie Hall. A câștigat un Grammy. A câștigat un Emmy.
A obținut o nominalizare la Tony. A scris 12 cărți de succes.
Ea a redefinit covorul roșu așa cum îl cunoaștem astăzi.
Și cel mai important, nu se temea să fie ea însăși.
Joan și-a găsit propria voce inovatoare și acidă
într-o epocă în care femeile nu vorbeau.
Și când oamenii devin faimoși, devin mai siguri.
Și mai prudenți.
Pentru că, deodată, ai multe de pierdut.
Dar nu și Joan. Cu cât avea mai mult succes,
cu atât mai zgomotoasă și fără remușcări a fost.
A depășit limitele, și a pus totul în joc
pentru un hohot de râs.
A fost criticată toată viața ei
pentru că era prea agresivă, prea bârfitoare, prea personală.
Dar întotdeauna a fost ceva mai profund sub umbra glumelor ei.
Refuza să-și ceară scuze, spunând: „O parte din numărul meu
este menit să vă zdruncine.
Pare că sunt amuzantă, dar îți aduc în vedere alte lucruri.
Viața e grea, dragă. Viața e dură.
Și ar fi bine să râdem de orice,
altfel ne ducem direct la fund.”
Nu doar că iubea să-i facă pe alții să râdă.
Iubea oamenii care făceau alți oameni să râdă.
A spus odată, „Dacă încă o femeie comedian vine la mine și îmi spune,
, îi voi spune,
.”
Și încă le mai deschide.
Nici măcar moartea sa, din 2014, n-a putut s-o oprească,
datorită moștenirii sale, ea continuă să deschidă uși
pentru femei, de pe un mare covor roșu din ceruri.
Doamnelor și domnilor, Joan Rivers!
Afacerea asta, se rezumă la castingul de pe canapele.
Vreau să vă spun, numele meu este Joan Rivers,
și scot totul la vedere.
Noaptea nunții a fost un dezastru pentru că nu am sâni.
Soțul mi-a spus, „Să te ajut cu nasturii.”
Iar eu i-am spus...
I-am spus, „Sunt goală!”
Când nu ești dorit, o știi de la început.
Ce am auzit în copilărie a fost,
„De ce nu poți fi ca verișoara ta Sheila?”
Sheila a murit la naștere. Da!
Primele soții sunt prea bune. Ne facem griji, părul încărunțește.
Ne supărăm când soțul are o boală de inimă.
Vindem inelele pentru a cumpăra un stimulator cardiac.
Soțul are o boală de inimă, a doua soție,
se duce în spatele lui și îl sperie.
Asta e diferența.
Am incinerat-o pe mama soacră.
Și a fost, să-ți incinerezi soacra,
nu știi. N-ar trebui să afli niciodată.
Eram în avion, am luat un avion direct,
Montreal, Londra, Londra, Montreal.
Și mă gândeam, ar fi trebuit să aștept să moară.
Și eram...
Sărutul la prima întâlnire, nu era permis.
- Glumești? - Așa de izolat?
- Eu și Edgar nici n-am început. - Nu știam asta.
Dacă soțul meu nu s-ar fi răsucit în somn, nu aș fi avut copiii.
Știi, nu-i așa?
Pot să vin acasă de la muncă cu ruj pe guler,
nu i-ar păsa.
M-am prefăcut că am o aventură. Vorbim despre cum să-l înnebunești?
Îmi ziceam, „Va înnebuni.” Așa e?
Eram în pat, mă prefăceam că vorbesc în somn,
și spuneam, „Nu, Tim, nu e bine ce facem!”
„Nu. Tim, nu e în regulă. Dumnezeule, nu e bine ce facem.”
Dimineață, soțul mi-a lăsat un bilet: „Spune-i lui Tim că e în regulă.”
Trecem prin aceleași schimbări. La 40 de ani, începi să-ți pierzi vederea.
Nu-mi pasă cine ești. Nu poți citi felicitarea.
La 50 de ani, începe să dispară memoria. „Să mergem la filmul ăla.
Știi care. Știi la care mă refer...”
La 60 de ani, începi să tragi pârțuri. Doar te pârțâi.
Da. La 70 de ani, îți pierzi mirosul.
Deci între anii 60 și 70 este o perioadă dificilă.
Toți au văzut Carson Show.
Și când Carson mi-a spus, „Vei fi o vedetă”,
viața mea s-a schimbat.
Sunt foarte sensibilă. Uită-te la dedicație.
- E drăguț din partea ta. - Da.
A fost drăguț.
- Vorbim de sentimente... - Nu trebuia.
E prea...
Vorbești despre copiii tăi. Apoi e o dedicație.
- O pot citi? - Da.
- „Pentru Edgar”, soțul tău. - Trebuia.
„Care a făcut posibilă apariția acestei cărți.
Pentru Johnny Carson.”
Foarte drăguț din partea ta. Frumos.
Cei de la Fox mi-au oferit propria emisiune.
Iar Edgar urma să fie producătorul.
Bineînțeles că am acceptat.
După 20 de ani la The Tonight Show,
prima dată l-am sunat pe Johnny Carson.
A trântit telefonul. L-am sunat din nou, l-a trântit din nou.
Și nu a mai vorbit cu mine. Niciodată.
Monica Lewinsky e aici?
Verificați sub scaune. Monica, idolul meu!
Această fată are șapte milioane de dolari
pentru că i-a făcut sex oral președintelui Statelor Unite.
Canada, înțelegi ce spun aici?
Șapte milioane de dolari!
Nu te deranjează asta?
Dacă aș putea s-o fac din nou...
Dacă aș putea s-o fac din nou, i-aș zice fetei mele,
la 16 ani, „Melissa, hai în cameră, ia o banană.
Stai în genunchi. Vreau să vorbesc cu tine.”
Uneori le spun, „Echipă!”
„Mă simt singură.
Cine mi-o trage în seara asta?”
Mă uit la tine.
Privește persoana. Nu vă uitați la mine.
Privește persoana. Al naibii, nu e atât de greu.
Privește persoana.
O vom spune de trei ori. Despre asta este viața.
Unu, mă bucur mult. Haideți.
Mă bucur mult.
Mă bucur mult... că nu sunt în pielea ta.
Mulțumesc, noapte bună. A fost o plăcere să lucrez cu voi.
Ea e cea mai amuzantă femeie din lume.
Revenim după acest mesaj.
Dar pentru mine este important acest tip de eveniment de comedie,
pentru că mereu sunt exclusă.
Pentru mine, e plăcut să fiu inclusă. Pentru că, de obicei, nu sunt inclusă.
Joan, ai scos multe la iveală, dar în seara asta noi te băgăm.
E onoarea mea să te recrutez în THE HALL.
FELICITĂRI JOAN RIVERS
RECRUTAT ÎN 2022 ÎN THE HALL
Și am plăcea de a vi-l prezenta pe maestrul criticilor,
un bun prieten pentru fiecare comedian
pe care l-a cunoscut.
Urați-i bun venit lui Jeff Ross.
Maestrul criticilor.
Maestrul... maestrul criticilor.
Aplauze pentru Chelsea.
Jeff Ross.
Bună ziua, lumea comediei! Ce mai faceți?
Sunt aici pentru a prezenta segmentul in memoriam din această seară.
Pentru că, în ultima vreme, comedia i-a pierdut pe Norm Macdonald,
Louie Anderson, Bob Saget,
Gilbert Gottfried, și Will Smith.
E vreun fan Gilbert Gottfried aici?
L-am iubit pe Gilbert.
Am reușit să-l văd pe Gilbert în spital, chiar înainte să moară.
Mă bucur că am avut ocazia să-i mulțumesc pentru că mi-a fost prieten.
Și l-am ținut de mână, și i-am spus la revedere.
A fost greu pentru medici să pronunțe ora exactă a decesului.
Pentru că ochii lui Gilbert erau mereu cam închiși.
Făceam o emisiune pentru Netflix în care criticam personalități istorice.
L-am sunat pe agentul lui Gilbert și i-am zis că am nevoie de Gilbert
în LA, ca să joace rolul lui Adolf Hitler.
Agentul lui a spus, „Nu se poate. Nu este potrivit.
Gilbert nu va juca pentru prima dată pe Netflix, rolul lui Adolf Hitler.”
Așa că l-am sunat pe Gil și i-am zis,
„Gilbert, am nevoie de cineva pentru rolul lui Adolf Hit...”
Și el spune, „Ler?
O fac eu!”
Și a venit. L-am trimis la garderobă.
Și Gilbert a venit la repetiții cu un lederhosen,
o mustață de Hitler și o banderolă cu svastică.
În pauza de prânz,
Gilbert încă purta banderola cu svastică.
Și am făcut emisiunea.
La petrecere, nu l-am convins
să-și dea jos banderola cu svastică.
Cred că a purtat-o în avion în ziua următoare.
A fost atât de amuzant în seara aia. Să vă spun ceva.
Gilbert Gottfried a fost cel mai bun Hitler din toate timpurile.
Mel Brooks a spus odată că comedia este răzbunarea prin ridicol.
Ce modalitate mai bună de a face mișto de naziști decât ca führerul lor să fie jucat
de cel mai gălăgios și nesuferit evreu din istorie?
Deci... Heil Gilbert!
Sunt fani Louie Anderson aici?
Ce voce originală.
Louie Anderson și-a transformat durerea din copilărie în turnee,
emisiuni speciale de televiziune și show-uri de animație. Și erau amuzante.
Louie ne-a arătat cum să privim și să râdem de propriile copilării.
A câștigat un premiu Emmy, a fost autor de best-seller,
prezentator al unei emisiuni de jocuri,
și purtător de cuvânt al untului Land-O-Lakes.
Oficial și neoficial.
Prima dată când l-am întâlnit pe Louie, stăteam amândoi la urinale alăturate
în toaleta unui club de comedie din New York.
Avem 24 de ani și era la seara amatorilor,
și sunt destul de sigur că Louie mi-a făcut o propunere.
Și nu am de gând să dezvălui secrete aici, dar să spunem,
că de atunci am fost un mare fan.
Suntem atât de norocoși că l-am avut pe Louie.
Viața nu va fi la fel fără el.
Numele lui să dăinuiască.
Știu că avem fani ai lui Norm Macdonald aici.
Norm avea multe glume, la care mă gândesc mereu.
Ori de câte ori se schimba ora de vară,
Norm spunea, „Nu-i dau decât șase luni.”
Norm a fost concediat de la Saturday Night Live, făcea multe glume
despre O.J. Simpson.
Dar comedienii ar trebui să spună adevărul
indiferent de consecințe.
Și asta a făcut Norm.
Mi-aș fi dorit să ne fi spus adevărul despre sănătatea lui.
Astfel, am fi putut să-i spunem cât de mult îl iubim.
Dar Norm nu proceda așa.
A fost mereu cu un pas înaintea noastră, până la sfârșit.
Îmi va lipsi.
Unde sunt fanii lui Bob Saget?
Bob a fost ca un frate.
Dar a fost tatăl Americii.
Precum Bill Cosby.
Doar că Bob adormea oamenii în mod tradițional.
Vorbind despre acțiunile sale de caritate.
Soția lui Bob, John Stamos, mi-a povestit cum...
cum Bob era oprit de fani mereu.
Voiau să-l îmbrățișeze.
Deveneau emoționali și îi spuneau lui Bob,
„Nu am avut... am crescut fără tată, iar personajul tău din Casa Plină,
Danny Tanner, a fost ca un tată pentru mine, mulțumesc.”
În onoarea lui, vă rog să donați dacă puteți
către Fundația de Cercetare a Sclerodermiei.
O cauză care a însemnat atât de mult pentru Bob.
Bob a fost foarte puternic și încurajator când viața a devenit grea.
Sper că fiecare de aici are un prieten ca Bob.
Era o vedetă de televiziune, dar și-a trăit viața ca un comedian.
A și murit ca un comedian, pe drum, singur, într-o cameră de hotel.
A alunecat și s-a lovit la cap.
Destul de poetic pentru un tip care a găzduit America's Funniest Home Videos.
Dacă Bob ar fi fost aici, ar fi zis, „Pot să folosesc asta? E bună.”
Mulțumesc.
Cei patru viitori membri ai The Halllui s-au stins,
dar râsetele lor dăinuie.
Deci să-i mai aplaudăm încă o dată pe Gilbert, Louie, Norm, și Bob.
Acum, am onoarea să vi-l prezint pe „The Closer”.
Dave Chappelle!
The Closer.
The Closer, Dave Chappelle.
Doamne.
Mulțumesc că ați venit.
Nu știu cum ajungi să faci parte din public,
dar sunteți niște nenorociți norocoși.
- Dave! - Te iubim, Dave!
Mulțumesc, amice.
Și eu te iubesc, într-un mod foarte impersonal, heterosexual.
Am o sarcină grea în această seară, pentru că am onoarea...
să-l recrutez pe cel mai bun.
Richard Pryor.
Cel mai mare comedian de stand-up, care a trăit vreodată.
Nu vreau să devină ceva personal, dar comedienii îl iubesc pe Richard.
Există o poveste de care ne bucurăm mereu, cum că a ieșit de pe scenă
în Las Vegas, în mijlocul unui spectacol.
Și când a făcut-o,
cel care a organizat spectacolul i-a zis că nu va mai lucra în Vegas.
El a zis, „Nu-mi pasă.”
"Dacă mi-ai spune că n-o să mi-o mai trag în Vegas, m-aș îngrijora."
Brusc, a părăsit showbizul și a pornit în necunoscutul
viitorului său. Asta l-a dus în San Francisco.
Și cu ajutorul lui Paul Mooney și a altor persoane,
a început să iasă doar în fața publicului de culoare și încet dar sigur,
a devenit Richard Pryor pe care toți l-am iubit.
Și transformarea nu s-a produs doar din această cauză.
Ci și din cauza cocainei.
Uneori, când un comedian are o glumă bună, îmi zic,
„Aș fi vrut să o fi scris eu.”
Dar gluma va fi despre ceva personal.
Și știu că acea persoană trece prin momente dificile.
Să fii capabil să spui ceva amuzant despre propria viață.
Așa era Richard Pryor.
Când aveam 19 ani, îmi amintesc,
am avut un eveniment la Teatrul Apollo din Harlem, la care a participat.
Și am intrat fix când venea el.
Era într-un scaun cu rotile.
Eram în spatele lui. N-am zis nimic.
Dar m-am uitat după urechea lui.
Și am putut vedea cicatricile de la arsuri.
Mi-a venit să plâng.
Nu după mult timp, am intrat în deschiderea lui.
La Newark Symphony Hall.
Nu-mi venea să cred că era o legendă și avea un show în Newark.
L-am întâlnit în culise.
Și-a amintit numele meu și am dat mâna cu el.
A ieșit pe cel mai sinistru cântec. Era un cântec numit „I'm Calling You”.
A stat pe scenă în jur de 15 minute.
Apoi s-a oprit.
A zis publicului, „Îmi pare rău. Nu pot face asta, acum.”
Ai fi putut să auzi un ac căzând în acea cameră.
Apoi un tip din spate s-a ridicat
și a strigat ca și cum voia să se bată. A zis, „Te iubesc, Richard!”
Și publicul a luat-o razna.
Au fost, sincer, cele mai lungi aplauze pe care le-am văzut
până în ziua de azi, în comedie. Și eram tânăr,
dar am înțeles că am fost martorul unei iubiri adevărate.
Nu conta dacă a fost bine sau rău, voiau doar să fie în preajma lui
încă o dată.
Și s-au despărțit frumos. A fost un rămas bun grozav.
Și acest moment, a influențat restul carierei mele.
Știam că asta e exact ceea ce îmi doream.
Exact așa vreau să-mi închei cariera.
Poate nu chiar așa.
Nu în Newark.
Și Paul Mooney a avut o influență asupra mea.
Și...
Obișnuia să mă încânte cu povești despre Richard.
Și vorbea despre Richard ca și cum era în camera alăturată.
Înțelegeți? Era ceva foarte familiar
și reconfortant să auzi un tip vorbind despre prietenul său în acest fel.
Am fost foarte norocos să ajung să-l cunosc.
Nu vreau să o lungesc cu poveștile mele personale, dar...
vreau doar să spun că fără Richard Pryor
nu ar exista Dave Chappelle.
Și toți comedienii care se plâng că nu poți spune nimic
în zilele noastre, le-aș spune că poate, nu aveți nimic de spus.
Pentru că există un puternic exemplu al unei persoane
care a spus orice voia să spună
în afara contextului.
Erau doar trei canale când omul ăsta lucra.
Nu aveți de ce să vă temeți.
Dacă o persoană este atât de curajoasă
când miza este foarte mare. Deci, doamnelor și domnilor,
aplauze pentru Richard Pryor.
Știi, am citit că te-ai născut într-un bordel.
M-am gândit că Pryor se joacă cu un intervievator.
Nu, m-am născut în pântecele mamei.
Ei bine, da.
Și am locuit în... cred că s-ar putea numi un bordel.
- Noi o numeam casă de toleranță. - Da.
Sau...
- Sau... - Pentru mine era acasă!
Îmi amintesc că acrobații veneau în cartier.
Atunci am văzut prima dată albi.
Veneau în cartier ca să ajute economia.
Băieți albi drăguți, totuși. Aș fi putut fi un rasist.
Înțelegeți?
Aș fi putut avea prejudecăți.
Aș fi putut fi, dar am întâlnit albi de treabă.
„Bună, băiete. Mama ta e acasă? Aș dori un sex oral.”
Mama mea, am întâlnit-o pe mama. Stă acolo.
O iubesc. Ea e mama mea.
- E aici? - Haide, mamă! Nu te ascunde!
Hai aici.
Nu știam.
Nu plânge, mamă.
Bunica mea era o femeie care mă disciplina.
Îmi tăbăcea fundul.
Își amintește cineva nuielele?
Trebuia să te urci în copac după ele
și să le cureți de frunze.
Dacă văd un copac ca ăla îl tai pe nenorocit.
Și când le cureți, nuielele taie vântul.
În drum spre casă auzi.
Și te fac să plângi înainte să ajungi acasă.
Mama!
Îmi pare rău, mama. Nu mă mai joc...
Mama, te rog!
Ești cunoscut în Europa?
Ce s-a întâmplat?
Este o întrebare pertinentă.
Chiar crede că sunt grozav.
- Așteptați. - Că sunt amuzant.
- Așteptați. - I-am făcut să râdă.
- Așteptați. - Cum adică așteptați?
Uneori, durerea este amuzantă mai târziu.
Înțelegi? Ca atunci când am fost închis.
Am fost închis pentru evaziune fiscală.
- Când? - Anul trecut.
- Cât timp ai stat? - Destul.
I-am spus judecătorului, „Am uitat de taxe.”
Și a zis, „O să-ți amintești la anul.”
Și când nu ești sensibil atunci când faci sex,
sau nu-ți deschizi inima, nu se va întâmpla nimic.
Pentru că bărbații se tem. Se sperie când sunt în pat cu o femeie.
Pentru că trebuie să fii un macho. E greu de spus, „Ai...
Ai avut...
Ai avut orgasm?
Ai avut?”
Bărbații devin defensivi dacă femeia nu a avut orgasm.
Bărbații devin defensivi.
Nu vor accepta că e vina lor.
Și ar spune orice atunci când se tem.
„Iubito, poate ți-a murit păsărica”
Iar femeile au întotdeauna o replică grozavă, nu-i așa?
„Ei bine, de ce nu-i faci respirație gură la gură?”
- Am păcătuit. - Nu.
- În trecut. De multe... - Ești vindecat.
Ești singurul bărbat alb în viață, care mi-a atins capul
fără să fie ucis.
Ali. Am intrat în ring o dată. Ali e grozav.
Am boxat cu el pentru o acțiune de binefacere.
Când ești în ring cu o persoană de culoare, inima ta...
Atunci realizezi că ești în nenorocitul de ring.
Știe toată lumea că e doar de distracție?
Tipul se joacă cu tine. Imediat ce intri în ring,
Ali începe...
„Stai puțin. Oare știe că e o acțiune de binefacere?
N-ar trebui să mă tăbăcească în nenorocitul de ring.
Și tipul e atât de rapid,
nu-i vezi pumnii decât atunci când îi retrage.
Asta e tot ce vezi. Iar în mintea ta,
„Stai puțin.
Era un rahat în fața mea acum un minut. Știu sigur.”
Apoi, antrenorul spune, „Bagă și mișcă!”
Și tu te sperii pentru că e primul meci de box. Și începi...
Ai văzut Exorcistul?
Femeile nu se duc la baie afară, nu?
Nu-i așa, doamnelor?
„Vrei să te duci la baie acolo?”
„Nu. E prea mult. Uite, nu.
Prea multe târâtoare, poate se târăsc până acolo sus.
Aștept până ajungem la mașină.”
Îi spun: „Cățea, nu te vei pișa în mașină!
Ar fi bine să-ți dai jos chiloții și să te piși aici.”
„Trebuie să fac. Bine, îmi dau chiloții jos
puțin.
Bine? Să nu faci nimic. Nu încerca să fii amuzant.
Să-mi spui dacă vezi ceva.
Nu vei încerca să fii amuzant, nu?”
Nu, iubito. Dă-i drumul. Nu fac nimic.”
„Bine. Îi voi da jos puțin.”
Aștept până când se apucă de treabă.
Și spui, „Vine cineva!”
Atunci l-am cunoscut pe Louie Armstrong.
Am intrat în cabina lui. Am zis: „Ce mai faci, Louie?”
Iar el zice, „Albii sunt încă în frunte.”
Nu ieși cu Mafia. Nu le poți face cinste cu cina.
Nenorociților,
le place să ia animatori la cină.
Te scot ei la cină și plătesc nota de fiecare dată.
Și dacă te superi și zici, „Lasă-mă să plătesc eu azi.
La naiba, mereu îmi plătiți cina.”
„Puștiule. Hai să-ți spun ceva. Noi suntem criminali.
Și criminalii nu plătesc.”
A suferit cineva un atac de cord?
Doare ca naiba.
Nu glumesc, omule. Mă plimbam prin fața casei.
Mă plimbam și s-a auzit, „Nu respira!”
Poftim?
„M-ai auzit, nenorocitule. Am zis să nu respiri!”
„Bine, nu voi respira. Nu voi respira.”
„Atunci taci naibii din gură.” „Bine. Îmi pare rău. Nu mă omorî.”
„Îngenunchează și dovedește-o.” „Nu mă voi ridica.”
„Te gândești să mori acum, nu-i așa?”
„Da, mă gândesc să mor.”
„Nu te gândeai la asta când mâncai carne de porc.”
„Nu mă gândeam.”
M-am trezit în ambulanță.
Și erau numai oameni albi, care se holbau la mine.
Mă gândeam, „Ce porcărie.
Am murit și am ajuns în raiul greșit.”
Ascultați-mă. Toți care ați auzit de freebasing,
ați auzit de cineva care să sară în aer?
De ce eu?
Din zece milioane care fac asta, eu sar în aer.
Vreau să vă spun că mi-ați oferit multă dragoste când...
nu mă simțeam bine. Și apreciez asta.
Și ați făcut și niște, da, aplaudați-vă.
De asemenea, ați făcut niște glume urâte pe seama mea.
Da. Nu v-ați gândit că v-am văzut, nenorociților.
Din moment ce mă iubiți atât.
Îmi amintesc de asta. Aprinzi chibritul.
Ce e asta? Richard Pryor alergând pe stradă.
Într-o noapte, mă uitam la televizor și au zis că am murit.
Eram tot bandajat.
„Richard Pryor a murit acum cinci minute.”
Vorbind despre ceea ce mă enervează este faptul că,
din punctul meu de vedere, nimeni din cei pe care i-am întâlnit
din domeniul comediei, nu a fost mai genial decât mine.
Și nu voi primi niciodată recunoștința pentru ceea ce fac.
Aici a greșit, nu-i așa?
În 2016, am făcut primul meu special Netflix chiar în această cameră.
Era 12 martie, ziua în care filmul Richard Pryor:
Live on Sunset Strip
era lansat în cinematografe, film pe care l-a filmat chiar aici.
Era weekendul de Paște, când oamenii sărbătoresc învierea lui Iisus.
Și când filma acea emisiune, s-a incendiat singur.
A fost prima dată când a ieșit în public
după acel incident.
Și a fost prima dată când m-am întors în public după căzătura urâtă
de la televiziune.
E o onoare să mă aflu aici.
Te iubim, Richard.
E o plăcere să-l recrutez pe Richard Pryor în The Hall.
FELICITĂRI RICHARD PRYOR!
RECRUTAT ÎN 2022 ÎN THE HALL
Vă mulțumesc mult pentru prezență.
Dumnezeu să vă binecuvânteze și noapte bună.
The Hall.
The Hall. Anul...
Primul An.
The Hall. Primul An.
Subtitrarea: Cristina Mangalagiu
VIZITAȚI CENTRUL NAȚIONAL DE COMEDIE JAMESTOWN NY
VIITORUL SEDIU AL THE HALL