Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN DOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Jag vill bli ett regn som sköljer taken.
Jag vill bli en våg som sveper iväg det förflutna.
Jag vill bli en eld som bränner och renar.
Men om jag kan, vill jag vara mig själv.
Jag ska presentera mig.
Jag heter Yin Yuguo.
Jag är 16 år.
Född och uppvuxen i Kunming, Kina.
Jag drömmer ofta om att jag är en drake.
Jag kan åka vart som helst.
Se världen.
Hitta mitt riktiga hem.
Jag tycker mycket om att kommunicera på engelska.
Jag gillar att utöka mitt ordförråd. Det är därför jag skriver till er här.
Jag älskar litteratur.
De flesta böcker jag läser är skrivna av central- och östeuropeiska författare.
Jag går i ettan på gymnasiet.
Jag känner mig som en drake som flaxar med vingarna i en mörk håla.
Jag älskar poesiböcker, särskilt de östeuropeiska romantikerna.
Men de flesta kallar böckerna "värdelösa", eftersom de inte hjälper en på proven.
En välkänd kvinnlig polsk poet sa:
"Jag föredrar det absurda i att skriva poesi, framför det absurda att låta bli."
Jag föredrar det absurda i att läsa poesi.
Skog, varför är du så bekymrad?
Ingen vind och inget regn
Ändå plågas dina grenar
Ja, jag är bekymrad, och vet du varför? Sommaren är nästan över
Och mina löv faller hastigt till marken
Jag kallade min son "stjärnornas vårdare".
Han kunde bara tala till universum.
Det fanns ingen på jorden som kunde förstå honom.
Han ägde en speciell sorts ensamhet.
Som om han andades, men ingen kunde höra hans existens.
Det var plågsamt. Det enda jag kunde göra var att låta honom gråta i mina armar.
Jag kramade honom och smekte hans rygg.
CAI QING YUGUOS MAMMA
Mina föräldrar älskar mig så mycket och de förstår mig,
men om jag inte kan studera utomlands, kan livet inte fortsätta.
Jag hoppas på fyra saker.
Det första är att få fortsätta att berika mig intellektuellt.
Det andra är att få njuta av olika slags kreativ verksamhet,
som litteratur och konst.
Det tredje är att själv få vara kreativ
och bidra till konst och kultur i världen.
Och den fjärde är att hitta äkta kärlek i ett nytt samhälle.
ANSÖKNINGSBREV
Till rumänska utbildningsministeriet.
Jag skriver för att förklara varför jag drömmer om att studera i Rumänien.
Bästa herr eller fru på universitetet i Bacău.
God dag. Jag är en kinesisk gymnasieelev.
Jag tycker mycket om rumänsk kultur, särskilt Mihai Eminescu.
Yuguos mail med frågor om studiemöjligheter i Rumänien,
fanns i min inkorg när jag kom till jobbet.
Min dröm är att åka till Rumänien,
landet vars litteratur jag älskar,
och lära mig rumänska och bli en riktig litteraturarbetare.
Av alla mejl som jag har fått från ungdomar som vill studera i Rumänien,
har ingen någonsin sagt: "Jag är kär i Rumänien."
Jag svarade genast,
eftersom han var studenten jag alltid hade hoppats på.
Jag har alltid vetat att jag var en karpatisk drake.
Är det inte ett fint sammanträffande
att mitt universitet ligger vid foten av Karpaterna?
Han skulle börja studera i Rumänien.
Hur skulle jag skydda honom?
Vi gav honom inga restriktioner.
Han skulle leva fritt,
men jag ville ändå ge honom skydd under mina vingar.
Jag fotograferade honom på väg till flygplatsen.
Jag ville inte vara fånig eller sentimental,
men jag var rädd att jag skulle sakna honom för mycket.
Det var hans önskan att studera i Rumänien. Och det var ju bra.
Även om jag innerst inne inte ville att han skulle åka så långt bort,
tänkte jag inte stoppa honom.
Jag kände hur han tittade på mig i sidospegeln och log,
men jag fick bita ihop för att inte avslöja hur bedrövad jag var.
Mitt största äventyr hittills.
Det är dags att finna en ny grotta
En högre och större Med klarare ljus
På vägen kan det snöa
Och hårda vindar fläkta
Men på grund av det som kallar, vet jag
Att jag måste ge mig av
Jag tror att han blev förvånad över
att komma till en stad som Bacău med bara 200 000 invånare.
Folk kommer inte hit.
Det är inte Bukarest eller någon av storstäderna.
Antingen passerar man bara, eller så är det något fel.
Hej, mor! Här har vi det: Vasile Alecsandri-universitetet i Bacău.
Titta på den här gamla byggnaden.
Det här är Eminescu, förstås.
Här är mr Adrian. Honom känner du redan. Han hjälper mig jämt.
Det här är min klass.
Här är ms Druga. Hon lär ut rumänsk grammatik.
Och den fantastiska mr Danila.
Det var första gången jag var i kontakt med en kines.
Hit kommer inga utlänningar för att studera rumänsk kultur.
Inte till vårt universitet i alla fall.
Jag hörde att han studerade här.
Jag såg en ung man. Lång.
Jag förundrades alltid över hur han klädde sig.
Han hade alltid vit skjorta.
Knäppt hela vägen upp.
Oklanderligt struken.
Han torkade alltid av tavlan, fast jag var van att göra det själv.
Han ville alltid bära min laptop.
Jag sa: "Nej, det går bra." "Nej då, fröken."
Jag frågade honom faktiskt.
Jag sa: "Ursäkta frågan,
men hur många miljoner invånare bor i din hemstad? "
När han sa att den är fem gånger större än Bukarest,
frågade jag: "Varför kom du till Bacău i Rumänien? "
Jag tycker om Bacău.
På helgerna gillar jag att somna precis innan soluppgången
och sen gå upp i den rumänska eftermiddagens milda solsken.
Jag har slips och sömniga ögon.
Jag försöker mota bort tröttheten med en kopp kaffe.
Men jag måste öva mer.
Vad jag önskar dig, vackra Rumänien
Av alla Eminescus dikter, var han mest förtjust i hymnen,
låt oss kalla den det, Vad jag önskar dig, vackra Rumänien.
Mitt ärade land Landet jag längtar till
Han bad mig lyssna när han reciterade den.
Han läste den två gånger, sen insisterade han på att jag skulle läsa.
Må din framtid Bli lika storslagen som ditt förflutna
Vackra Rumänien, det här önskar jag dig
Vi anordnade en kulturdag på Alfagalleriet i Bacău.
Det var då Yuguo dök upp.
En ung kines passerade i gränden.
Han stannade utanför galleriet och sa god dag på rumänska.
Vad höll han på med? Vi tyckte att han var rolig.
Jag tog den här komiska bilden.
Han hade på sig en traditionell rumänsk astrakhanhatt.
…inte bara för att fira vår nationella poet, Mihai Eminescu,
utan för att hylla den rumänska kulturen.
Folk var rätt apatiska. Det var ett tråkigt event.
Vi var bara där för att visa oss.
Halvvägs in i eventet…
God dag!
Idag ska jag läsa Eminescus
Vad jag önskar dig, vackra Rumänien.
Publiken blev fascinerad.
Det blev alldeles tyst i rummet.
Vad gör pojken här? Varför kan han prata rumänska?
Man kunde se häpnad i folks ansikten,
på grund av hur bra han talade språket.
Vad jag önskar dig, vackra Rumänien
Mitt ärade land Landet jag längtar till
Skrattar bäst som skrattar sist. Först skrattade vi åt honom.
Men han slog alla med häpnad.
Som nattens stjärnor Som dagens gryning
Må du leva för evigt Full av ära och glädje
Jag tittade och lyssnade på honom
och jag blev övertygad
att jag hade en mycket speciell varelse framför mig.
Och nu, på kinesiska.
Vad jag önskar dig, vackra Rumänien…
Det var precis vad eventet behövde.
En ung kines kom från ingenstans och började recitera Eminescu.
Han verkade passa in.
Han sökte sin plats bland oss rumäner och i vår kultur.
Men vi behövde också någon som honom. För att upptäcka oss själva på Yuguos vis.
Vackra Rumänien, det här önskar jag dig
Tack så mycket!
Han sa att han var den enda sonen i universitetslärarfamilj.
Jag tyckte att det var så fint att familjen lät honom
resa så långt bort vid så ung ålder.
Även om han var långt ifrån oss, fullbordade han sitt uppdrag.
Han var så glad att dela sina dagliga upptäckter och sin glädje med oss.
Om du har möjlighet att observera en kråka på nära håll,
upptäcker du den extrema skönheten i kråkans fjädrar och hållning.
Man ser sällan kråkor i min hemstad.
Vit är vintern
Moln hänger högt i skyn
Dimmig är sikten, dimmig är sikten
Skoningslös som drakens eld
Han hade inte sett snö förut.
Han var väldigt glad.
Han gick ut sent på kvällen när det snöade.
Han ville ta in allt.
Atmosfären, naturen, byggnader, träd, fåglar…
Jag blir ofta besviken…
…på Rumänien,
men han såg landet med helt andra ögon.
Han visade mig att Rumänien är väldigt vackert.
Han började besöka vårt museum. Han var mer seriös än någon av oss.
Vi försökte prata engelska med honom,
men han ville bara prata rumänska. Han kom hit för att lära sig vårt språk.
Han ville veta allt.
Han verkade komma från en annan tid.
Han hade ett känsligt inre.
Det var det jag kände.
Att han var…
…renhjärtad.
Han sökte efter något
med enorm törst och intensitet.
Kära resande, tåg 554 är…
Han ville gärna åka till Alba Iulia.
Resan till Alba Iulia är ett helvete.
Jag känner inte många i Bacău som skulle ta tåget till Alba Iulia
1 december när det är så kallt.
Vakna, rumän
Från din dödssömn
Han ringde oss. Han var så exalterad.
Han sov inte på hela natten.
Han sjöng den rumänska nationalsången hela tågresan till Alba Iulia.
Han sa: "Mamma, jag ska delta i en stor parad.
Jag ska vara med mitt i folkmassan."
I år åker hela Rumänien till Alba Iulia
för att fira hundraårsdagen av enandet.
Jag hade förmånen att deltaga och dokumentera firandet.
Länge leve det storslagna Rumänien!
Jag träffade Yuguo i Alba Iulia.
Han hade fler flaggor än någon av oss.
Han var så känslosam och glad och sa: "Vi ska fira tillsammans!"
Jag oroar mig inte för att vara ensam längre.
Folket här har visat mig sådan värme. De hjälper mig och litar på mig,
även om jag inte har gjort något för deras land…
Inget annat än att visa min kärlek för deras nation.
Ja?
Varför är du här idag?
Jag älskar rumänsk kultur och litteratur. Jag är här för att fira med alla.
Grattis, Rumänien.
Jag önskar Rumänien och rumänerna en fin framtid.
-Var kommer du ifrån? -Kina. Ja.
Att någon kommer från en så avlägsen plats
och pratar så vackert och enkelt om en…
Jag vet inte… Det är väldigt ovanligt.
Jag blev inbjuden att äta traditionell rumänsk mat.
De pratade med mig och betraktade mig som en vän.
Jag var så lycklig den kvällen.
RUMÄNIEN 100 ÅR 2 DECEMBER 2018, ALBA IULIA
Här är den. Hans första publicerade artikel.
"1 december, Alba Iulia" av Yin Yuguo.
När jag är glad, vill jag gå till parken.
Suveräniteten i Bacăus största park tillhör kråkorna.
Ljudet av flaxande vingar upphör aldrig.
Jag känner att draken äntligen har hittat hem.
Jag har fortfarande mycket att utforska, mycket att se och upptäcka.
Men jag har mycket tid och min energi är obegränsad.
Jag träffade unge Yin Yuguo 4 januari, 2019.
Han kom för att besöka museet
och i slutet av den guidade turen,
ville han skriva något i gästboken.
Eftersom han var så lång, fick han gå ner på knä.
Det var ett besynnerligt ögonblick.
Det var som en bön för platsens historia,
så jag frågade om jag fick ta ett foto.
Senare, var det tyvärr det fotografiet
som polisen använde för att identifiera honom
efter tragedin som inträffade.
På fredagskvällen sa han att han ville besöka citadellet i Neamţ.
Jag bad honom att stanna hemma. De hade utfärdats vädervarningar.
Men han bestämde sig för att åka. Han tog tåget.
På en station längs vägen, stod tåget stilla längre än vanligt.
När han inte fick någon information, drabbades Yuguo av panik.
Han trodde att det var där han skulle gå av.
Så han bestämde sig för att hoppa av när tåget började rulla.
Han öppnade dörren…
…och såg ett hav av snö.
Det han inte visste, var att det under snön, fanns en milstolpe i sten…
…som han slog huvudet i.
Slutet kom omedelbart.
Jag minns att du lekte i badkaret när du var liten.
Vattnet stänkte överallt och hela rummet fylldes av ditt skratt.
Du sa: "Jag tror att universums natur är aska.
Jorden är solens aska, solen är galaxens aska.
Allt är aska."
Du var fem år.
Jag kunde inte le längre.
Om det finns ett parallellt universum,
hoppas jag att han är där och uppfyller sina drömmar.
Jag hoppas att han är frisk och lycklig i den världen
och lever det liv han önskar.
Jag måste lära mig att vara stark.
Många frågade om vi ångrade att vi lät honom åka.
Det gör vi inte. Vi känner ingen ånger.
Den största önskan man har som förälder,
är att se sitt barn förverkliga sina drömmar.
Är man rädd för att följa sina drömmar, får man ingenting.
Bacău är hans hem.
Eftersom det ligger i Karpaterna.
Eftersom han tillbringade åttio otroligt lyckliga dagar där.
Han sa: "Mamma, jag drömde att jag var en drake som flög i skyn.
Men jag dog. Jag höggs i hjärtat.
Jag föll från skyn och mitt kött födde många människor."
Han sa att drömmen gjorde honom lycklig.
Den 15 mars 2019, dagen då han skulle ha fyllt 17 år,
förklarades Yuguo till hedersmedborgare i Bacău.
Yuguos föräldrar har, i sonens namn, instiftat ett stipendium på universitetet
i Bacău för att belöna enastående litteraturstudenter.
De har för avsikt att sponsra priset resten av sina liv.
TILLÄGNAD YUGUO OCH HANS KÄRLEKSFULLA FÖRÄLDRAR
Undertexter: Jenny Johansson