Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jo, hlavička! To bylo hezký!
Ne! Ne, nestřílej!
Sakra, je to u Grimaudů!
Ty jsi něco rozbil?
Jsi fakt otrava!
Kdo to kopl, ať tam jde.
Jo. Možná tam ani nejsou.
Jsou tam. Mají tam auto.
No a?
Bojíš se?
Ne, nebojím se.
Tak tam jdi.
Běž.
Dělej! Padej!
Pohyb!
Dělej. Šmarjá!
Pane Grimaude?
Paní Grimaudová?
Neudělali jsme to schválně!
Jste tam?
Je tam někdo?
Pane Grimaude?
Jsou mrtví!
Všichni jsou mrtví!
Pomoc! Pomozte někdo!
Slyšíš mě, Thomasi?
Co se děje?
Myli jsme ho a začal vykazovat známky probuzení.
Thomasi?
Otevři oči.
Stiskni mi ruku.
To je ono. Stiskni mi ruku.
Výborně.
Teď druhou.
Stiskni mi druhou ruku.
No tak, otevři oči.
Otevři oči. Jsi v nemocnici, Thomasi.
Jsi v nemocnici. Ta trubička ti pomáhá dýchat.
Bolí to. Vyndáme ji. Připravte to.
- Bude to dobré. - Můžeme.
Jsme u tebe, dobře? Uvolni se.
- Buď v klidu. - Tak je to dobře.
Dobře. Dýchej.
Vyndáme tu hadičku.
- Neboj se. Vyndáme ji. - Výborně!
- Teď tě posadíme. - No tak.
- No tak, pořádně zakašli. - Dobře!
- Fajn. To je ono. - Perfektní!
Je to hotovo.
Nasadíme ti kyslíkové brýle, aby se ti lépe dýchalo.
Nebolí to. Dáme to do nosu.
- Zhluboka dýchej. - A je to.
- Skvěle. - Bude to dobré.
- A je to. - Hotovo.
Jsi zpátky.
Dobrý den, Thomasi.
Poznáváte mě?
Anna Kiefferová, vaše psycholožka.
Viděl jste mě po probuzení.
Pamatujete si to?
A je to. To je lepší, ne?
Nemůžu se hýbat.
To je teď normální.
Byl jste dlouhou dobu v kómatu. Máte velmi slabé svaly.
Ale tady jsou lidé, kteří se o vás postarají
a pomohou vám se uzdravit.
Já jsem vám také přišla pomoct.
Pamatuji si vás.
To je dobře.
A pamatujete si, co se stalo minulou noc?
Měl jste další záchvat paniky.
Čeho se bojíte?
Příšery.
Tomasi, žádná příšera není.
Ne, to se vám vrací vzpomínky.
Vaše paměť se obnovuje. Rozumíte?
Vzpomínáte si, proč tady jste, že?
Ne.
Už jsem vám to říkala.
Chcete to slyšet znovu?
Dobře.
U vás doma se stalo něco hrozného.
Bylo to před třemi lety.
Vaši rodiče, Betty a Marc, byli zavražděni, zastřelení.
Byl tam i váš bratranec Dylan.
Postřelili ho a pak uškrtili.
Vás, Thomasi, našli
na pokraji smrti s nožem v břiše.
Když se to stalo, bylo vám 16.
Teď je rok 2001. Je vám 19.
Slyšíte mě?
Thomasi?
Podívejte se na mě.
Thomasi.
Thomasi, zůstaňte se mnou.
Vezmi mě za ruku.
A stiskni ji co nejvíc.
Thomasi?
Stiskni mi ruku, prosím.
Do toho. Stiskni mi ruku.
Laura.
- Cože? - Kde je?
Kde je má sestra?
Hele, to bys měl probrat se svým cvokařem.
Teď budeme pracovat. Stiskni mi ruku.
No tak, Thomasi. Dělej to, co já.
Takhle.
Silněji.
Můžeš ještě silněji?
Dobře, to stačí. Pusť mě.
Pusť mě, Thomasi. Uvolni prsty.
Pusť mi tu ruku.
Tak jo.
Dobře.
Měla byste to asi vědět.
Dobře, děkuji vám.
Neubližujte mé sestře.
Proč bych jí ubližovala?
Je tady?
Ne.
- Není tady. - Kde je?
Říkal jste terapeutovi,
že v noc těch vražd byla sestra s vámi, že?
Nic neprovedla.
Já nejsem policie, Thomasi.
Přijdou vás vyslechnout.
Ale my dva máme ještě čas, abychom pochopili, co se stalo.
Kde je moje sestra? Chci ji vidět.
Poslyšte, Thomasi.
Laura je pohřešovaná.
Cože?
Vaše sestra je pohřešovaná.
Pomůžu vám si vzpomenout.
Musíme vědět, co se stalo.
Ten večer byla silná bouřka.
Sousedé říkali, že hromy rozechvívaly stěny.
Našli vás za úsvitu, na podlaze v obýváku,
s nožem v břiše.
Váš dům se nachází na Rue des Corneilles 7.
Tam bydlíte.
Se svou rodinou.
Je to hezký dům.
S malou zahradou.
Má velká arkýřová okna, dvě patra.
A… kameny na zdech.
Vrací se vám nějaké obrazy?
Ano.
Řekněte mi, co vidíte.
Můj dům.
Je tam s vámi někdo?
Ano.
Laura.
Jak vypadá?
Je krásná.
Ne, nechoď tam.
Lauro, ne!
Jsem tam
s vámi.
Pokračujte.
Chceš, aby mě přistihl?
Přestaň mi volat domů.
Máš číslo do obchodu, tak ho používej.
Zítra.
Já nevím.
Je to zvláštní, prázdná místnost v domě.
Je v té místnosti něco,
co nechcete vidět?
Ne, nevadí jí to.
Můžu z obchodu odejít dřív, víš.
- Teď tam nikdo nechodí. - Jo.
- Takže už máš hlad? - Jo.
Pojď si sednout.
Chceš trochu masa?
Ano, chci.
Chleba?
Díky.
Nastav talíř.
Těstoviny jsou asi rozvařené.
Dobrou chuť.
Díky.
Proč se tak usmíváš?
Já se neusmívám.
Hned jsem tu.
Nic neříkej.
Dobře.
Všechno v pořádku?
Jo, v pohodě.
To ty?
Proč?
Otevři to. Uvidíš.
Líbí se ti?
Nezkusíš si ho?
Ano.
Tak co?
Nech to být.
Přestane to.
Já to vezmu.
Zůstaň sedět.
Říkala jsem, ať zůstaneš sedět!
Chce někdo
ještě trochu masa?
- Musíme to dojíst. - Dojíme to zítra, Betty.
Ten pes snad nikdy nepřestane! To je nesnesitelný.
Co pro vás Laura představuje?
Všechno.
Pro dnešek toho necháme.
Vzpomínky se budou pravděpodobně objevovat i mimo naše sezení.
Přijímejte je, dobře? Nebojujte s nimi.
Ale prosím vás o jedno.
Nesnažte se nutit svou paměť, pokud tu nejsem.
Jste dezorientovaný.
Mohlo by to způsobit, že si budete plést minulost s přítomností.
Míchat vzpomínky se skutečností.
Rozumíte?
Je to důležité.
Ano.
Děkuji.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Tohle ti vezmu. Už to nepotřebuješ.
Poprvé to může na vozíku bolet.
Dobrý?
Dobrý den.
Jak se vede?
Hej.
- Kam ho vezeš? - Na fyzioterapii.
Ale tu má v pokoji.
Ne, má schůzku.
Určitě?
Ano, určitě.
- Je tu jeho cvokařka? - Proč se pořád ptáš?
Jen tak. Zapomeň na to.
Namiř prsty ke stropu. Tak.
Opatrně.
Tak. Nepřepínej to, Thomasi.
Tak jo. Uvolni se.
Snaž se nezvedat nohy.
Jen prsty, dobře? Do toho. Ještě jednou.
Tak, dobře. Uvolni se. Nadechni se.
Moc dobře, vážně.
Bastiene!
Snaž se trochu.
Podívej se na ostatní. Ti se snaží.
Musíš se překonat,
jinak ti nemůžu pomoct.
Thomasi. Přejdeme k podložce.
Tak jo. Je tohle příjemné?
Ještě jednou.
A je to.
Přejdeme ke kloubu.
- Tak, ohni ho. - No tak.
- A natáhnout. Tak. - Skvěle.
Pojď, poslední ohnutí.
A natáhni paži. Skvěle.
Thomasi?
Podepřu tě.
Pojď.
Pokus se zdvihnout hlavu.
Thomasi?
Thomasi, co se děje?
Řekni mi, kde to bolí. Thomasi?
Laurie, pojď mi pomoct.
- Co se děje? - Klid. Já nevím.
Podepři ho.
Snažím se, ale… Thomasi? Uvolni se. Uvolni hlavu.
- Dýchej. Bude to v pořádku. - Thomasi?
Thomasi?
Tady jste v bezpečí.
Nikdo vám neublíží.
- Ne, byl tady. Viděl jsem ho. - Ale vy jste jediný, kdo ho viděl.
- Je to obraz vytvořený vaším mozkem. - Ne.
- Není skutečný. - Jde si pro mě.
- Halucinace. - Proč mi nevěříte?
- O to nejde. - Proč mi nevěříte?
Vzal Lauru, teď si jde pro mě.
Jak to myslíte, že vzal Lauru? Vzpomněl jste si na něco?
Byl před domem.
Zmlkni, vořechu!
To je on.
Co tady děláš?
Teď chodíš ke mně domů?
Máma řekla, že už tě nechce vidět!
Běž pryč!
Už nikdy nevolej!
Pojď dovnitř.
Co to je?
Betty, jsi to ty?
Všechno v pořádku?
Mluvím s tebou.
Cos dělala?
Nic.
Žádný nic. Jsi od krve.
Srazilo mě auto. Stačí ti to?
Běž se umýt, než to uvidí máma.
Od čeho byly ty rány?
Já nevím.
Tak co? Štípe to?
Ne.
Nic necítím.
Marcu, to jsem já.
Co se děje?
Mě se taky bojíš?
Někdy jo.
Co vás na Lauře děsí?
Přestala se někdy ovládat
a chovala se násilně?
Ne.
Co ne?
Nic neudělala.
Jak si můžete být tak jistý,
když jste zapomněl, co se stalo?
To on.
Kdo?
Milenec vaší matky?
Ano. Ubližoval jí.
To on ublížil Lauře?
Thomasi?
Já nevím.
Tak kdo?
To je ono. Velmi dobře.
Jsem tady. Chytím tě. Neboj se.
Vidíš, ty chodíš.
Jejda! Vydrž. Jsem tady. A je to.
- Jdeme. - Ne, chci pokračovat.
- Ne, Thomasi. - Já chci.
Ne, to stačí. Vedl sis skvěle. Pojď.
- Pusť mě. - Ne.
Přestaň. Pusť mě.
Pusť mě.
- Pojďte se podívat. - Na co?
V New Yorku havarovala dvě letadla.
Počkat. To jako vážně?
Narazila do věží. Je to šílený, stovky mrtvých.
Je to všude v televizi.
Nikdy jsem nic takového neviděla. Podívejte.
Je to v televizi. Pojďte.
Dobře, už jdeme.
Dvě minutky tě tu nechám, dobře?
Kdybys něco potřeboval,
jsme hned za těmi dveřmi, jasný?
Proč jsi tady?
Ty nemluvíš?
Mě chtěl někdo zabít.
Nožem.
Nevím, kdo to byl.
Zapomněl jsem.
A ty?
Kdo v něm byl?
Jsou mrtví?
Mí rodiče jsou taky mrtví.
A moje sestra se ztratila.
Jsme na tom stejně.
Co se děje?
To ses přesunul sám? Thomasi, beze mě se nepřesunuj. Rozumíš?
Jo.
Je to vážné, co se děje?
Ano. Velmi vážné.
Co máte s nohou?
Měla jsem nehodu.
V autě?
Proč si myslíte, že to bylo v autě?
Můžete prosím zavřít dveře?
Proč se na mě tak dívá?
Ona se nedivá na tebe.
Dívá se na mě.
Jak to, že nejste s Laurou?
Nevím, kde je.
Já si myslím, že jste s ní byl.
Sledoval jste ji, že?
Kde jste doopravdy byl?
- Ty se mi směješ? - Ne.
Všechno je fajn.
Jsem s tebou ráda.
Vážně?
Ano, vážně.
Nejsi jako ostatní.
Jsi výjimečná.
Přestaň! To bolí!
Do prdele.
Ty jsi fakt cvok.
Promiň. Nechtěla jsem.
Už na mě nesahej!
Nekoukej se.
Nekoukej se!
Podívejte se, Thomasi.
Podívejte se na ni.
Dobře, Thomasi. Postupuješ rychle.
Kdy budu chodit?
Tímhle tempem asi brzy.
A Bastien?
O Bastiena se nestarej. Starej se o sebe, ano?
Tak jo, zase zítra.
Bastiene?
Thomasi!
- Co děláš? Thomasi! - Ne, počkej. Podívej.
Dělej, hoď mi ho.
To je dobrý, Bastiene.
Je to moc dobrý.
To je dobrý, Thomasi. Fakt moc dobrý, kluci.
Tak jo.
Do toho, Thomasi.
To je ono. Vážně dobrý.
Tak jo, teď ten míč necháme.
Proč?
Proto. Tak to prostě je.
Vezmu tě zpátky, Bastiene.
Děkuji.
Lauro?
Zlato, kde jsi?
Lauro!
Lauro, tohle není vůbec legrační.
Lauro!
Lauro?
Lauro.
Pojď pryč. Lauro, pojď pryč!
Lauro?
- Počkej! - Nehýbej se!
Vrať se! Počkej!
Lauro?
- Lauro! - Přestaň se hýbat!
Lauro!
Lauro, otevři!
Lauro! Otevři, Lauro! Otevři…
To jsi ty.
- To jsi ty! Co jsi jí udělal? - Přestaň se hýbat!
- Cos jí udělal? - Ticho!
- Kde je? - Ticho!
Mami!
Nevidíš, že je to všechno tvoje vina?
A je to.
Ptala jsem se a můžu vás ujistit, že v noci sloužily pouze ženy.
To není možné.
Je mi líto, Thomasi. Asi se mýlíte.
Co moje ruka?
Ano, měl jste záchvat paniky a sestra vám přišla dát sedativum.
Podívejte, tady se to píše.
Jessica, 3:17 v noci.
Vím, co jsem viděl. Žádná halucinace.
- Nutil jste paměť. - Ví, kde je Laura.
- Plete se vám to. - Je to on.
Chodíme pořád dokola.
Cože?
Ano.
Chodíme pořád dokola.
Vy to vlastně víte.
Co vím?
Víte, co se stalo. Víte, kde je Laura.
Vím jenom to,
že hodně částí je ještě nejasných.
Tomu nerozumím.
Například ten revolver.
A taky Dylan.
Přišel k vám pár dní před tou tragédií.
Má s tím vším váš bratranec něco společného?
Pojď dál.
Chceš pomoct?
Ne, dobrý. Je to hotový.
Míč nebereš?
- Proč? Umíš hrát? - Ne.
A je to.
Není to těžký.
Hotovo, zlato? Máš všechno?
Co je?
Nechápu…
Nechápu, proč mě k nim posíláš.
Jsou naše rodina.
Chci zůstat s tebou.
Tohle nedělej, prosím.
Proč? Můžu…
Už jsem říkal, že u nemocnice je hotel.
Budu tě navštěvovat. Nevadí mi… Poslouchej mě.
Dylane, ne!
Tři týdny.
Co jsou to tři týdny?
Víš…
Pro tvou mámu bude lepší, když půjdeš s námi.
Rozumíš?
Říkáš, že jsou rodina?
Nevídáme se.
Ani je neznáme!
To je pravda.
Má pravdu.
Ale teď jsem tady.
- Jsem tady. - Dobře.
Měli byste jet. Čeká vás dlouhá cesta.
Máš pravdu.
Dávej na sebe pozor.
- Postarej se mi o něj. - Postarám.
Zavolám, až dorazíme, ano?
Dylane.
Pojď mi dát pusu.
Mami!
Pojď mi dát pusu.
Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Mám tě ráda.
Mám tě rád, mami.
Půjdeme?
Tumáš, ségro.
To je pro tebe.
Děkuju.
Co to je?
Pojď se podívat.
Pojď sem, Dylane!
To je táta?
Moje princezna.
- Moc hezká. - Roztomilá.
A Dylan!
Pojď se podívat!
No tak!
Říkals, že nejsme rodina, ale podívej.
Vidíš, byli jsme spolu. Jsi tak roztomilý!
To jsem já u tebe v břiše?
Počkej!
Co je tam dál?
- Kde jsem? - Thomasi, musíme jít.
Proč tam nejsou žádné moje fotky? Mami, kde jsem?
- Kde jsem? - To stačí, Thomasi!
Jdeme.
Je šílený, kolik tady napadlo.
Že jo?
A netaje to!
Miluju sníh.
Můžeme pustit hudbu?
Nevadí ti to?
- Když si pustíme hudbu? - Ne.
Nový psí salón…
A na úvod zpráv…
Ti, kteří učitelce říkají „mámo“…
Ne. Tohle! Jo.
…pro toho, kdo mě otevře.
Má ústa zčervenají,
když ucítím pach krve.
Kdo se mě dotkne, nezapomene.
Zvláštní polibky,
Dáme to nahlas?
odpolední svačiny.
Vybrané náhodně
ve sladké odyseji.
Mé zlé skutky odplouvají v zákrutách jedné Odysey.
V sousedství
se Penelopa, dítě popu, odívá do svého topu,
co jí nesedí.
Jsem kytka otrávená,
co ti hlavu zamotá.
Jsem houbička vražedná,
sní mě, kdo se odhodlá.
Moje srdce černé je
- jako uhlí z hlubiny. - Kurva!
Patří všem těm horníkům…
Čubko pitomá!
Neplač, mami.
Nech toho.
- Neplač. - Přestaň.
- Nech mě být. - Neplač.
Neplač, mami.
Co cítíte?
Nic.
Vezměte mě za ruku, jestli chcete.
Anno.
Anno!
Jste v pořádku? Vy jste spala tady?
Co se děje?
Jsou tady.
Chtějí vás vidět.
Hned se vrátím.
- Co tady děláš? - Nic.
- Běž pryč. - Prosím?
- Nedělám si legraci. Musíš jít. - Fajn, dokouřím a jdu.
- Ty to nechápeš. Musíš jít! - Hej, klídek!
Máš mě za pošuka?
Máš mě za pošuka, že jo?
Co je tam s tím psem?
Má vzteklinu.
Nekecej.
Ne, je to pravda.
Tak by ho měli utratit.
Proč nemůžeme být tady?
Prostě nesmíme.
To je pěkně pitomý.
Byla by to skvělá ložnice.
Lepší než ve sklepě.
Co se děje?
Kdo to byl?
Našli Lauru?
- Už nám nezbývá moc času. - Vědí, kde je?
Musíme pokročit, Thomasi.
No tak, řekněte mi to.
Anno.
Vím, odkud byl ten revolver.
Tys tedy měl hlad!
Chceš ještě?
- Ne, díky. - Podívej, kolik toho je!
- No tak! - Tak jenom trochu.
S radostí.
Díky, Betty.
- Cítíš se dole dobře? - Jo, jde to.
Řekl bys mi, kdyby ne?
Ne, je to v pohodě.
Tak výborně.
Řekni jí, že chceš nahoru.
To není pravda.
Ale je. Říkal jsi, že by to „byla skvělá ložnice“.
- A že je „hloupý“ nechávat to takhle. - To jsem nikdy neřekl.
Já ti věřím, Dylane. Neměj strach.
- Proč nevěříš mně? - Nezačínej.
A ty, tati? Ty mi věříš?
Říkám, nezačínej!
Omluv se.
- Omluv se. - Přestaň, do prdele!
On to říkal.
- No dobře. Promluvíme si o tom později. - O čem budeme mluvit později?
Skvělé načasování!
Možná chceš, abych to vzal?
- My dva si promluvíme. - Thomasi, nech toho.
Co je ti po tom? Je to ten druhý? Je pořád s ním?
Říkám, přestaň.
Co? Patří do rodiny, ne? Má právo to vědět.
Drž hubu!
Dylane.
To je tvoje máma. Jdeš?
Bude to dobrý. Musíš jí věřit.
Znám ji. Vím, že bude bojovat.
Bude bojovat a vyhraje.
Neboj.
A mrzí mě ten dnešek.
Nebylo to moc veselé.
Není to vážné.
Jsi v pohodě?
Ano.
Moje matka je divná, co?
To si nemyslím.
Není to tady jako u vás.
Já to vím.
Co víš?
Co se stalo. Proč jsou takoví.
Takže víš, co rodiče schovávají v ložnici?
Ne?
O čem to mluvíš?
Je v krabici,
schovaná hluboko ve skříni.
Přinesl ji sem otec.
Viděla jsem ho.
Před lety.
- Nedali ji jinam. Je pořád tam. - To je nesmysl.
Ne, je to pravda.
Možná si chtěl vystřelit mozek.
Nebo zabít ji i sebe.
Nebo nás všechny?
Dej tu ruku pryč!
Ne, nebreč.
Jsi v bezpečí. Mám ty kulky. Nikdy je nenajdou.
Nechci, aby umřela.
Ona neumře.
- Přestane ten zasranej pes někdy? - Nikdy.
Je to nesnesitelný.
Já vím.
Lauro?
Jsi tam?
Našel jsi mě.
Co to s tebou dneska je?
Kde je Bastien?
Je v jiné skupině.
- Proč? - Prostě to tak je.
- Je čas pracovat. - Ne.
Jak „ne“?
Odvez mě do pokoje.
Dobrý den, Thomasi.
Ne, nechci ji vidět.
Ať jde pryč.
- Přestaň! Pusť mě! - Nechte ho. To je v pořádku.
Můžete za sebou zavřít?
Děkuji.
Co se děje, Thomasi?
Mluvte se mnou.
- Viděl jsem vás na parkovišti. - Cože?
S ošetřovatelem.
- Jak to myslíte? - Řekněte mi pravdu.
- Jakou? - Řekněte mi to!
- Vy můžete chodit? - Povídejte.
- Můžete chodit? - Dělejte!
Ano.
Mluvila jsem s ošetřovatelem.
Potřebovala jsem mu vysvětlit naši práci.
Lžete. Máte mě za debila.
Ne. Vůbec ne.
Chováte se ke mně jako k debilovi!
Nepřenášejte na mě svůj vztek. Tak se nikam nedostaneme.
Proč mi do hlavy vkládáte ty věci?
Nic vám do hlavy nevkládám. Pomáhám vám si vzpomenout.
Podívejte se na mě.
- Povím vám jeden příběh. - Ne.
- Spíš experiment. - Běžte pryč.
Už je to dávno. Císař Fridrich Druhý…
Říkám, běžte pryč!
Císař Fridrich Druhý vzal šest novorozenců.
Nařídil ošetřovatelkám, aby je krmily,
přebalovaly je, ale nikdy s nimi nekomunikovaly,
ani se s nimi nemazlily.
Aby nenavazovaly žádné vztahy.
- Víte, co se stalo? - Je mi to fuk.
Všechny děti zemřely.
Všechny.
Přežíváme jen při navazování vztahů.
Neničte ten, který máte se mnou. Žádný jiný vám nezbyl.
Kdepak. Mám Lauru.
Máte Lauru?
- Je tady i teď? - Dost.
- Vím, jaké to je vyrůstat sám. - Skončili jsme!
Ne.
Pokračujeme.
A já vám řeknu pravdu.
Laura je nemocná.
Laura má už od dětství problémy s chováním.
- Přestaňte. - Čím byla starší, tím to bylo horší.
Dost, nebo vás praštím!
Baví vás se mnou manipulovat?
Vy manipulujete se svými vzpomínkami.
Proč mám věřit v sestřinu vinu?
Víte, co vidím?
Já vám to povím.
Vidím dítě, kterého si rodiče nevšímali,
vyrůstalo samo a své utrpení přeměnilo v násilí,
- Dost, už nemůžu. - Proč byl otec zničený?
- Dost. - Proč byla matka chladná a odtažitá?
- Proč jste jako jediný přežil? - Dost, už to nevydržím.
- A čí je ten prázdný pokoj? - Dost.
Kde je Laura?
Kde je?
Já nevím…
Naopak.
Myslím, že mi to teď řeknete. Kde je Laura?
Kde celou dobu je?
Řekněte mi to.
Za zdí.
Co se děje?
To je sousedčin pes. Je mrtvý.
Nebuďte tady. Nedívejte se. Pojďte.
Jdeš, Dylane?
Nic jsem neudělala.
Nic jsem neudělala!
Thomasi, přestaneš někdy?
Já už nemůžu.
Pochovej ho, Marcu. Udělej něco.
Thomasi, uklidni se.
Bolí mě z něj hlava.
Bolí mě z tebe hlava, Thomasi.
LAURA GRIMAUDOVÁ, 1978–1982
Víte, co vidím?
Vidím dítě, kterého si rodiče nevšímali,
vyrůstalo samo…
a své utrpení přeměnilo v násilí.
- Zůstaň tu. - Přestaň!
Přestaň! Uklidni se!
Uklidni se! Nech toho!
- Nech toho. - Mami!
Říkala jsem, ať zůstaneš sedět!
Přestaň! To bolí!
Co tu děláš? Máma řekla, že tě nechce vidět!
Běž pryč!
Cos zas dělal?
Srazilo mě auto. Stačí ti to?
- Běž pryč. - Prosím?
- Vážně. Nesmíš tu být. - Fajn, dokouřím a jdu.
- Musíš jít! - Hej, klídek!
Musíš jí věřit!
Dej tu ruku pryč.
Nech mě být.
POKOJE 301 AŽ 306 – POKOJE 307 AŽ 312
Bastiene!
Vzbuď se!
Vzbuď se.
Bastiene, musíme jít.
Musíme jít pryč.
Co to děláš? Nech toho.
Bastiene!
Bastiene, nech toho!
Bastiene, dost!
Nech toho! Bastiene, dost!
Já ti neublížím. Nech toho! Musíme jít pryč.
- Přestaň! - No tak!
Kurva, přestaň! Do prdele!
Jsi v pořádku?
To nic. Je to pryč. Jsem tady.
Uklidni se.
Je to pryč. Klid.
Dylane?
Co tady zase děláš? Říkal jsem ti, že sem nesmíš.
Mami?
Co to děláte?
Co se děje?
Dylan se sem stěhuje.
Cože?
Už s tebou nechce být dole.
Vždycky jsi říkala, že tam nikdo nesmí.
Zabil jsi toho psa!
- Nezabil. - Jak jsi mohl?
- Já ho nezabil, mami. Já to nebyl. - Je to ohavné.
Ty jsi ohavný.
Postaráme se o tebe. Najdeme ti léčení.
Mami!
- Cos jim řekl? - Marcu.
- Proč jsi to řekl? - Řekl jsem pravdu.
- Proč jsi to řekl? - Víš, cos udělal. Uklidni se.
- Tati, nic jsem neudělal, přísahám. - Klid, Thomasi.
- Nezabil jsem ho. Já ne. - Dýchej. Dost.
- Já ho nezabil. - Přestaň.
- Já ne. - Dost.
To ne já! Přísahám, že ne. Nezabil jsem ho.
Děsíš nás, Thomasi.
Nech nás na pokoji.
Ty ztroskotanče.
Všichni jste ubozí!
Tak to udělej.
Marcu?
Marcu, to jsi ty?
Marcu, co se děje?
Marcu, odpověz mi, do prdele!
Betty?
Betty, co to bylo?
- Nehýbej se. - Co to děláš?
Thomasi! Thomasi, počkej.
- Nehýbej se. - Počkej.
Počkej, Thomasi.
- Pusu. - Přestaň.
- Přestaň! - Otevři ji!
Je mi to líto.
Prosím tě na kolenou.
Nedělej to.
Pomoc!
Věděla jste, že může chodit?
Anno?
Mluvím s vámi. Věděla jste, že může chodit?
Dobře, věděla.
- Uvědomujete si, že ho skoro zabil? - Ne. Myslím, že mu nechtěl ublížit.
Jste naprosto netečná.
- Celou dobu jste byla mimo. - Pojďme ven, prosím.
Nechal jste ho věřit, že jeho sestra žije.
Tady ne.
Ne, dost vašich intrik.
Musí to slyšet!
Tvá sestra je mrtvá.
Srazilo ji auto, než ses narodil!
- A je to. - Skončil jste? Jste na sebe hrdý?
A vy? Co váš experiment dokázal?
Zjistil, jestli za své činy odpovídal.
Cože?
Nasloucháním při sezeních jsem se dostala k jeho vzpomínkám.
- Nechte toho. To je blbost. - Už jsem to říkala.
Znovu oživil svou sestru, aby nemusel čelit realitě.
Uvědomujete si, co říkáte?
Co jste po mně chtěl?
Abych mu všechno řekla, dekompenzovala ho a zase ztratila?
Je to zrůda.
Má právo na léčbu!
Být slyšen.
Viděn.
I když se vám to nelíbí.
Tak mu rovnou promiňte.
Běžte pryč.
Prosím.
Je mi to líto, Thomasi.
Je mi to moc líto.
Jsem balíková bomba.
Trojský kůň.
Otrávený dárek
pro toho, kdo mě otevře.
Má ústa zčervenají,
když ucítím pach krve.
Kdo se mě dotkne, nezapomene…
…odpolední svačiny.
Vybrané náhodně.
Mé zlé skutky odplouvají v zákrutách jedné Odysey.
V sousedství
se Penelopa, dítě popu, odívá do svého topu,
co jí nesedí.
Jsem kytka otrávená,
co ti hlavu zamotá.
Jsem houbička vražedná,
sní mě, kdo se odhodlá.
Moje srdce černé je
jako uhlí z hlubiny.
Patří všem těm horníkům, klukům oplzlým.
Zvláštní polibky,
odpolední svačiny.
Vybrané náhodně
ve sladké odyseji.
Mé zlé skutky odplouvají v zákrutách jedné Odysey.
V sousedství
se Penelopa, dítě popu, odívá do svého topu,
co jí nesedí.
Mám oči zelené,
mrtvolné, jedové.
Modrými modřinami rozkveteš,
když udeřím a ty prohraješ.
Zvláštní polibky,
odpolední svačiny.
Vybrané náhodně
ve sladké odyseji.
Mé zlé skutky odplouvají v zákrutách jedné Odysey.
V sousedství
se Penelopa, dítě popu, odívá do svého topu,
co jí nesedí.
PODLE GRAFICKÉHO ROMÁNU TIMOTHÉHO LE BOUCHERA
PRO VICTOIRE LEFEBVRE-FISCH NAVŽDY NAŠI „VICKY BAOLI“
Překlad titulků: Marek Buchtel