Downloaded from YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫נגיחה! יפה!‬
‫לא! לא, אל תבעט!‬
‫לעזאזל, זה בחצר של גרימו!‬
‫שברת משהו?‬
‫אתה כזה קרציה.‬
‫אתה בעטת בו. לך אתה.‬
‫כן. אולי הם לא בבית.‬
‫הם בבית. המכונית שם.‬
‫אז?‬
‫אתה מפחד?‬
‫לא, אני לא מפחד.‬
‫טוב, אז קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫לך כבר.‬
‫זוז כבר.‬
‫קדימה, בחיי.‬
‫מר גרימו?‬
‫גברת גרימו?‬
‫לא עשינו את זה בכוונה!‬
‫אתם שם?‬
‫יש שם מישהו?‬
‫מר גרימו?‬
‫הם מתים!‬
‫כולם מתים!‬
‫הצילו! שמישהו יעזור!‬
‫אתה שומע אותי, תומא?‬
‫מה קורה?‬
‫רחצנו אותו‬ ‫והוא התחיל להראות סימני התעוררות.‬
‫תומא?‬
‫תפקח את העיניים.‬
‫תלחץ לי את היד.‬
‫בדיוק. תלחץ לי את היד.‬
‫טוב מאוד.‬
‫היד השנייה.‬
‫תלחץ עם היד השנייה.‬
‫קדימה, תפקח את העיניים.‬
‫תפקח את העיניים. אתה בבית החולים, תומא.‬
‫אתה בבית החולים. יש צינור שעוזר לך לנשום.‬
‫כן, זה כואב. נסיר אותו. בואו נכין את זה.‬
‫כיבית הכול?‬ ‫-הכול מוכן. כן.‬
‫אנחנו איתך, בסדר? תירגע.‬
‫כן, תירגע.‬ ‫-הנה זה בא.‬
‫יופי. תנשום.‬
‫נוציא את הצינור.‬
‫אל תדאג. נוציא אותו.‬ ‫-מעולה!‬
‫בוא נושיב אותך.‬ ‫-קדימה.‬
‫קדימה, תשתעל. תשתעל חזק.‬ ‫-יופי!‬
‫טוב מאוד. זהו זה.‬ ‫-מושלם!‬
‫זה נגמר.‬
‫נכניס משקפי חמצן שיעזרו לך לנשום.‬
‫זה לא כואב. נשים את זה באף שלך.‬
‫תנשום עמוק.‬ ‫-הנה.‬
‫מעולה.‬ ‫-הכול יהיה בסדר.‬
‫זהו זה.‬ ‫-הנה.‬
‫חזרת.‬
‫שלום, תומא.‬
‫אתה מזהה אותי?‬
‫אני אנה קיפר, הפסיכולוגית שלך.‬
‫נפגשנו כשהתעוררת.‬
‫אתה זוכר?‬
‫הנה. ככה יותר טוב, נכון?‬
‫אני לא יכול לזוז.‬
‫זה נורמלי בינתיים.‬
‫היית בתרדמת הרבה זמן.‬ ‫השרירים שלך חלשים מאוד.‬
‫אבל יש כאן אנשים שיטפלו בך‬
‫ויעזרו לך להחלים.‬
‫גם אני כאן כדי לעזור לך.‬
‫אני זוכר אותך.‬
‫זה טוב.‬
‫ואתה זוכר מה קרה אתמול בלילה?‬
‫היה לך עוד התקף חרדה.‬
‫ממה אתה מפחד?‬
‫מהמפלצת.‬
‫תומא, אין שום מפלצת.‬
‫לא, אלה הזיכרונות שלך שחוזרים.‬
‫הזיכרון שלך משחזר את עצמו. אתה מבין?‬
‫אתה זוכר למה אתה כאן, נכון?‬
‫לא.‬
‫כבר אמרתי לך.‬
‫תרצה לשמוע שוב?‬
‫טוב.‬
‫משהו נורא קרה בבית שלך.‬
‫זה קרה לפני שלוש שנים.‬
‫ההורים שלך, בטי ומארק, נרצחו, נורו למוות.‬
‫גם בן דודך דילן היה שם.‬
‫הוא נורה ואז נחנק.‬
‫אותך, תומא, מצאו‬
‫על סף מוות עם סכין בבטן.‬
‫היית בן 16 כשזה קרה.‬
‫עכשיו 2001. אתה בן 19.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫תומא?‬
‫תומא, תסתכל עליי.‬
‫תומא.‬
‫תומא, תישאר איתי.‬
‫קח את ידי.‬
‫ותלחץ הכי חזק שאתה יכול.‬
‫תומא?‬
‫תלחץ לי את היד, בבקשה.‬
‫קדימה. תלחץ לי את היד.‬
‫לורה.‬
‫מה?‬ ‫-איפה היא?‬
‫איפה אחותי?‬
‫כדאי שתדבר על זה עם הפסיכולוגית שלך, טוב?‬
‫עכשיו אנחנו עובדים. תלחץ לי את היד.‬
‫קדימה, תומא. תראה. תעשה מה שאני עושה.‬
‫ככה.‬
‫חזק יותר.‬
‫אתה יכול חזק יותר?‬
‫בסדר, זה טוב. עזוב.‬
‫עזוב, תומא. שחרר את האצבעות.‬
‫תומא, עזוב לי את היד.‬
‫טוב.‬
‫יופי.‬
‫חשבתי שכדאי שתדעי.‬
‫טוב, תודה.‬
‫אל תפגעי באחותי.‬
‫למה שאפגע בה?‬
‫היא כאן?‬
‫לא.‬
‫היא לא כאן.‬ ‫-איפה היא?‬
‫אמרת לפיזיותרפיסט שלך‬
‫שאחותך הייתה איתך בליל הרצח, נכון?‬
‫היא לא עשתה כלום.‬
‫אני לא המשטרה, תומא.‬
‫הם יבואו לחקור אותך.‬
‫אבל יש לנו קצת זמן, לך ולי, להבין מה קרה.‬
‫איפה אחותי? אני רוצה לראות אותה.‬
‫תומא, תקשיב לי.‬
‫לורה נעדרת.‬
‫מה?‬
‫אחותך נעדרת.‬
‫אני יכולה לעזור לך להיזכר.‬
‫אנחנו צריכים לדעת מה קרה.‬
‫הייתה סערה עזה באותו לילה.‬
‫השכנים אמרו שהרעמים הרעידו את הקירות.‬
‫מצאו אותך בשעות הבוקר המוקדמות,‬ ‫על רצפת הסלון,‬
‫עם הסכין בבטן.‬
‫הבית שלך נמצא ברחוב דה קורניי שבע.‬
‫שם אתה גר.‬
‫עם המשפחה שלך.‬
‫זה בית נחמד.‬
‫עם חצר קטנה.‬
‫יש חלונות מפרץ גדולים, שתי קומות.‬
‫וקירות אבן.‬
‫חוזרים אליך מראות?‬
‫כן.‬
‫ספר לי מה אתה רואה.‬
‫את הבית שלי.‬
‫יש איתך מישהו?‬
‫כן.‬
‫לורה.‬
‫איך היא נראית?‬
‫היא יפהפייה.‬
‫לא, אל תלכי.‬
‫לורה, לא!‬
‫אני כאן…‬
‫איתך.‬
‫תמשיך.‬
‫אתה רוצה שיתפסו אותי?‬
‫תפסיק להתקשר אליי הביתה.‬
‫נתתי לך את המספר של החנות, אז תשתמש בו.‬
‫מחר.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫זה מוזר, חדר ריק בבית.‬
‫יש משהו‬
‫בחדר שאתה לא רוצה לראות?‬
‫לא, היא מסכימה.‬
‫אני יכולה לצאת מוקדם מהחנות.‬
‫לא עמוס בתקופה הזאת.‬ ‫-כן.‬
‫אז אתה בכל זאת רעב?‬ ‫-כן.‬
‫בוא תשב.‬
‫רוצה בשר?‬
‫כן.‬
‫לחם?‬
‫תודה.‬
‫הנה, אתה יכול להחזיק את הצלחת?‬
‫יכול להיות שהפסטה התבשלה קצת יותר מדי.‬
‫בתיאבון.‬
‫תודה.‬
‫למה את מחייכת ככה?‬
‫אני לא מחייכת.‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫אל תגיד כלום.‬
‫בסדר.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן, בסדר גמור.‬
‫ממך?‬
‫למה?‬
‫תפתחי. את תראי.‬
‫זה מוצא חן בעינייך?‬
‫את לא שמה את זה?‬
‫כן.‬
‫נו?‬
‫תעזבי את זה.‬
‫זה יפסיק.‬
‫אני אענה.‬
‫אל תזוזי.‬
‫אמרתי לך לא לזוז!‬
‫מישהו רוצה‬
‫עוד בשר?‬
‫צריך לסיים את הצלי.‬ ‫-זה בסדר, בטי. נסיים אותו מחר.‬
‫הכלב הזה פשוט לא מפסיק, נכון?‬ ‫זה בלתי נסבל.‬
‫מה לורה מסמלת עבורך?‬
‫הכול.‬
‫נעצור כאן להיום.‬
‫הזיכרונות ימשיכו לצוץ‬ ‫גם מחוץ לפגישות שלנו.‬
‫קבל אותם, בסדר? אל תילחם בהם.‬
‫אבל אני מבקשת ממך דבר אחד.‬
‫לעולם אל תאמץ את הזיכרון שלך בלעדיי.‬
‫אתה מבולבל.‬
‫זה יכול לגרום לך‬
‫לבלבל את העבר עם ההווה.‬
‫לערבב את הזיכרונות שלך עם המציאות.‬
‫אתה מבין?‬
‫זה חשוב.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫אני אוריד את זה.‬ ‫אתה לא צריך את זה יותר.‬
‫זה עלול לכאוב קצת‬ ‫בפעם הראשונה בכיסא גלגלים.‬
‫אתה בסדר?‬
‫שלום.‬
‫מה שלומך?‬
‫היי.‬
‫לאן אתה לוקח אותו?‬ ‫-לפיזיותרפיה.‬
‫אבל זה בחדר שלו.‬
‫לא, יש לו תור.‬
‫אתה בטוח?‬
‫כן, אני בטוח, כן.‬
‫הפסיכולוגית שלו כאן?‬ ‫-מה העניין עם כל השאלות?‬
‫סתם. תשכח מזה.‬
‫תכוון את הבהונות לתקרה. קדימה.‬
‫בעדינות.‬
‫הנה. לא בכוח, תומא, לא בכוח.‬
‫בסדר, יופי. תרפה.‬
‫נסה לא להרים את כפות הרגליים.‬
‫רק את הבהונות, בסדר? קדימה. עוד פעם אחת.‬
‫טוב, יופי. תרפה. קח נשימה.‬
‫טוב מאוד, באמת.‬
‫בסטיאן.‬
‫תעשה קצת מאמץ.‬
‫תסתכל על האחרים. הם מנסים, אתה רואה?‬
‫אתה חייב לעשות מאמץ,‬
‫אחרת לא אוכל לעזור לך.‬
‫תומא. בוא נעבור למזרן.‬
‫בסדר. זה מרגיש טוב?‬
‫עוד פעם.‬
‫בדיוק.‬
‫עכשיו נעבור למרפק.‬
‫קדימה, תכופף אותו.‬ ‫-קדימה.‬
‫ותמתח. הנה.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫קדימה, תכופף עוד פעם אחת.‬
‫ותמתח את היד. נהדר.‬
‫תומא?‬
‫אני ארים אותך קצת.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, תעשה מאמץ. תרים את הראש.‬
‫תומא?‬
‫תומא, מה קרה?‬
‫תומא, תגיד לי איפה כואב. תומא?‬
‫לורי, בואי תעזרי, בבקשה.‬
‫מה קורה?‬ ‫-תירגע. אני לא יודע.‬
‫תרים אותו.‬
‫אני מנסה, אבל… תומא?‬ ‫תירגע. תרפה את הראש, תומא.‬
‫תנשום. יהיה בסדר.‬ ‫-תומא?‬
‫תומא?‬
‫אתה בטוח כאן.‬
‫אף אחד לא יפגע בך.‬
‫לא, הוא היה כאן. ראיתי אותו.‬ ‫-אבל אתה היחיד שראה אותו.‬
‫זו תמונה שהמוח שלך בדה.‬ ‫-לא.‬
‫זו לא מציאות.‬ ‫-הוא רודף אחריי.‬
‫תומא, זו הזיה.‬ ‫-למה את לא רוצה להאמין לי?‬
‫זו לא הנקודה.‬ ‫-למה את לא מאמינה לי?‬
‫הוא לקח את לורה,‬ ‫ועכשיו הוא יבוא לקחת אותי.‬
‫מה זאת אומרת, הוא לקח את לורה?‬ ‫אתה זוכר משהו?‬
‫הוא היה מחוץ לבית.‬
‫תשתוק, כלב!‬
‫זה הוא.‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫אתה מגיע אליי הביתה עכשיו?‬
‫אימא שלי אמרה‬ ‫שהיא לא רוצה לראות אותך יותר!‬
‫לך מפה!‬
‫אל תתקשר שוב בחיים!‬
‫קדימה, בואי נלך הביתה.‬
‫מה זה?‬
‫בטי, זו את?‬
‫הכול בסדר?‬
‫אני מדבר אלייך.‬
‫מה עשית?‬
‫שום דבר.‬
‫לא, לא שום דבר. את מכוסה בדם.‬
‫מכונית דרסה אותי. זאת תשובה מספיק טובה?‬
‫לכי תתנקי לפני שאימא שלך תראה את זה.‬
‫מאיפה הגיעו החתכים?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה? זה שורף?‬
‫לא.‬
‫אני לא מרגישה כלום.‬
‫מארק, זה אני.‬
‫מה קרה?‬
‫גם אתה מפחד ממני?‬
‫לפעמים, כן.‬
‫מה מפחיד אותך בלורה?‬
‫היא איבדה לפעמים את העשתונות‬
‫ונעשתה אלימה?‬
‫לא.‬
‫מה, לא?‬
‫היא לא עשתה כלום.‬
‫איך אתה יכול להיות כל כך בטוח‬
‫כששכחת מה קרה?‬
‫זה הוא.‬
‫מי?‬
‫המאהב של אימא שלך?‬
‫כן. הוא פגע בה.‬
‫הוא זה שפגע בלורה?‬
‫תומא?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אז מי?‬
‫זהו זה. טוב מאוד.‬
‫אני כאן. תפסתי אותך. אל תדאג.‬
‫אתה רואה, אתה הולך.‬
‫וואו. חכה. אני כאן. יופי.‬
‫בוא נזוז.‬ ‫-לא, אני רוצה להמשיך.‬
‫לא, תומא.‬ ‫-אני רוצה להמשיך.‬
‫לא, אנחנו מפסיקים. היית מצוין. קדימה.‬
‫עזוב אותי.‬ ‫-לא.‬
‫תפסיק. עזוב אותי.‬
‫עזוב אותי.‬
‫בואו תראו.‬ ‫-מה?‬
‫שני מטוסים התרסקו בניו יורק.‬
‫רגע. את רצינית?‬
‫הם התנגשו במגדלים. זה מטורף,‬ ‫מאות הרוגים. זה בכל הערוצים.‬
‫אף פעם לא ראיתי דבר כזה. בואו לראות.‬
‫זה בטלוויזיה. בואו.‬
‫טוב, אנחנו באים.‬
‫נחזור תוך שתי דקות, טוב?‬
‫אם תצטרכו משהו,‬
‫אנחנו מאחורי הדלת, בסדר?‬
‫למה אתה פה?‬
‫אתה לא מדבר?‬
‫מישהו ניסה להרוג אותי.‬
‫עם סכין.‬
‫אני לא יודע מי זה היה.‬
‫שכחתי.‬
‫ואתה?‬
‫מי היה בפנים?‬
‫הם מתים?‬
‫גם ההורים שלי מתים.‬
‫ואחותי נעדרת.‬
‫אנחנו אותו הדבר.‬
‫מה קורה?‬
‫זזת לבד? תומא, אל תזוז כשאני לא פה. הבנת?‬
‫כן.‬
‫זה רציני מה שקורה?‬
‫כן. זה ממש נורא.‬
‫מה קרה לרגל שלך?‬
‫הייתה לי תאונה.‬
‫תאונת דרכים?‬
‫למה אתה חושב שזו הייתה תאונת דרכים?‬
‫אתה יכול לסגור את הדלת, בבקשה?‬
‫למה הוא מסתכל עליי ככה?‬
‫היא לא מסתכלת עליך.‬
‫אלא עליי.‬
‫למה אתה לא עם לורה?‬
‫אני לא יודע איפה היא.‬
‫להפך, אני חושבת שהיית איתה.‬
‫עקבת אחריה, נכון?‬
‫איפה היית באמת?‬
‫אני מצחיקה אותך?‬ ‫-לא.‬
‫היי, הכול בסדר.‬
‫אני אוהבת להיות איתך.‬
‫באמת?‬
‫כן, באמת.‬
‫את לא כמו אנשים אחרים.‬
‫את מיוחדת.‬
‫די! את מכאיבה לי!‬
‫פאק.‬
‫את באמת משוגעת.‬
‫אני מצטערת. לא התכוונתי.‬
‫אל תיגעי בי שוב!‬
‫אל תסתכל.‬
‫אל תסתכל!‬
‫תסתכל, תומא.‬
‫תסתכל עליה.‬
‫יופי, תומא. אתה מתקדם מהר.‬
‫מתי אתחיל ללכת?‬
‫בקצב הזה, בקרוב, אני חושב.‬
‫ובסטיאן?‬
‫אל תדאג לבסטיאן. תדאג לעצמך.‬
‫טוב, נתראה מחר.‬
‫בסטיאן?‬
‫תומא!‬
‫מה אתה עושה? תומא!‬ ‫-לא, חכה. תראה.‬
‫קדימה, זרוק אותו חזרה.‬
‫זה טוב, בסטיאן.‬
‫זה טוב מאוד.‬
‫זה טוב, תומא. זה מעולה, חבר'ה.‬
‫טוב.‬
‫קדימה, תומא.‬
‫בדיוק. זה ממש טוב.‬
‫טוב, בואו נפסיק עם הכדור.‬
‫למה?‬
‫כי ככה. ככה זה.‬
‫אתה יודע מה? אני אחזיר אותך, בסטיאן.‬
‫תודה.‬
‫לורה?‬
‫מותק, איפה את?‬
‫לורה!‬
‫לורה, זה בכלל לא מצחיק.‬
‫לורה!‬
‫לורה?‬
‫לורה.‬
‫זוזי. לורה, זוזי!‬
‫לורה?‬
‫רגע!‬ ‫-אל תזוז.‬
‫תחזרי! רגע!‬
‫לורה?‬
‫לורה!‬ ‫-תפסיק לזוז!‬
‫לורה!‬
‫לורה, תפתחי!‬
‫לורה! תפתחי, לורה! תפתחי…‬
‫זה אתה.‬
‫זה אתה! מה עשית לה?‬ ‫-תפסיק לזוז!‬
‫מה עשית לה?‬ ‫-תשתוק!‬
‫איפה היא?‬ ‫-תשתוק!‬
‫אימא!‬
‫אתה לא מבין שהכול באשמתך?‬
‫טוב.‬
‫שאלתי. היו רק אחיות במשמרת אתמול בלילה.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫אני מצטערת, תומא. אני חושבת שאתה טועה.‬
‫תראי את היד שלי.‬
‫כן, היה לך התקף חרדה,‬ ‫ואחות באה לתת לך תרופת הרגעה.‬
‫תראה, זה כתוב כאן.‬
‫ג'סיקה, 3:17 לפנות בוקר.‬
‫אני יודע מה ראיתי. זו לא הייתה הזיה.‬
‫תומא, אימצת את הזיכרון שלך.‬ ‫-הוא יודע איפה לורה.‬
‫אתה מבלבל הכול.‬ ‫-אני אומר לך, זה הוא!‬
‫תומא, אנחנו הולכים סחור סחור.‬
‫מה?‬
‫כן.‬
‫אנחנו הולכים סחור סחור.‬
‫אבל את בעצם יודעת.‬
‫מה אני יודעת?‬
‫את יודעת מה קרה, את יודעת איפה לורה.‬
‫מה שאני יודעת‬
‫זה שהרבה חלקים עדיין מעורפלים.‬
‫אני לא מבין.‬
‫האקדח, למשל.‬
‫וגם, דילן.‬
‫הוא הגיע אליכם הביתה‬ ‫כמה ימים לפני הטרגדיה.‬
‫לבן דוד שלך יש קשר לכל זה?‬
‫אל תעמוד שם סתם, כנס.‬
‫צריך עזרה?‬
‫לא, זה בסדר. סיימתי.‬
‫אתה לא לוקח את הכדור?‬
‫למה? אתה יודע לשחק?‬ ‫-לא.‬
‫בבקשה.‬
‫זה לא קשה.‬
‫זהו, מותק? לקחת הכול?‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא מבין…‬
‫למה את שולחת אותי אליהם?‬
‫כי הם משפחה.‬
‫אבל אני רוצה להישאר איתך.‬
‫בבקשה, אל תעשה את זה.‬
‫למה? אני יכול…‬
‫אמרתי לך. אני יכול לקחת חדר במלון‬ ‫ליד בית החולים.‬
‫אני אבקר אותך כל יום.‬ ‫לא אכפת לי… בבקשה, תקשיבי לי.‬
‫דילן. לא!‬
‫שלושה שבועות.‬
‫מה זה שלושה שבועות?‬
‫אתה יודע…‬
‫אני חושבת שעדיף לאימא שלך אם תבוא איתנו.‬
‫אתה מבין?‬
‫הם משפחה, אמרת?‬
‫אנחנו אף פעם לא מתראים.‬
‫אנחנו בכלל לא מכירים אותם!‬
‫זה נכון.‬
‫הוא צודק.‬
‫אבל אני כאן עכשיו.‬
‫אני כאן.‬ ‫-טוב.‬
‫כדאי שתזוזו. יש לכם נסיעה ארוכה.‬
‫את צודקת.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫תשמרי על הבן שלי.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתקשר ברגע שנגיע, טוב?‬
‫דילן.‬
‫תן לי נשיקה.‬
‫אימא.‬
‫תן לי נשיקה.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אני אוהב אותך, אימא.‬
‫נזוז?‬
‫הנה, אחותי.‬
‫זה בשבילך.‬
‫תודה.‬
‫מה זה?‬
‫בוא תראה.‬
‫דילן, קדימה!‬
‫זה אבא?‬
‫נסיכה שלי.‬
‫יפהפייה.‬ ‫-כל כך חמודה.‬
‫ודילן!‬
‫בוא תראה.‬
‫בוא.‬
‫אמרת שאנחנו לא משפחה, אבל תראה.‬
‫היינו כולנו יחד. אתה כזה חמוד!‬
‫זה אני בבטן שלך?‬
‫רגע!‬
‫מה יש אחרי זה?‬
‫איפה אני?‬ ‫-תומא, כדאי שנזוז.‬
‫למה אין תמונות שלי? אימא, איפה אני?‬
‫אימא, איפה אני?‬ ‫-תומא, מספיק!‬
‫בואו נזוז.‬
‫מטורף כמה שלג ירד פה.‬
‫נכון?‬
‫והוא לא נמס!‬
‫אני אוהבת שלג.‬
‫אפשר לשים מוזיקה?‬
‫אכפת לך?‬
‫אם נשים קצת מוזיקה?‬ ‫-לא.‬
‫מספרת הכלבים החדשה…‬
‫ובפתח מבזק החדשות…‬
‫אלה שקוראים למורה שלהם "אימא"…‬
‫לא. זה! כן.‬
‫"…בשביל מי שיפתח אותי‬
‫"הפה שלי נהיה אדום‬
‫"כשאני מריחה דם טרי‬
‫"גע בו ולעולם לא תשכח אותו‬
‫"נשיקות מוזרות…"‬
‫אפשר להגביר?‬
‫"נשנושים של אחרי הלימודים‬
‫"נלקחים באקראי‬
‫"אודיסיאה מתוקה‬
‫"אני משיטה את צרותיי‬ ‫על ספינתו של אודיסאוס שלי‬
‫"מהשכונה‬
‫"פנלופ, ילדה של פופ, מתעטפת בטופ‬
‫"עם מחשוף עמוק‬
‫"אני פרח רעיל‬
‫"עם ריח מסעיר‬
‫"פטרייה קטלנית‬
‫"תאכל אותי אם תוכל‬
‫"שחור הוא ליבי‬
‫"פחם מהמעמקים…"‬ ‫-שיט!‬
‫"הוא שייך לכורים…"‬
‫כלבה מטומטמת!‬
‫אל תבכי, אימא.‬
‫תפסיקי.‬
‫אל תבכי.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫תעזבי אותי.‬ ‫-אל תבכי.‬
‫אל תבכי, אימא.‬
‫מה אתה מרגיש?‬
‫כלום.‬
‫אתה יכול להחזיק לי את היד אם אתה רוצה.‬
‫אנה.‬
‫את בסדר? ישנת כאן?‬
‫מה קורה?‬
‫הם כאן.‬
‫הם רוצים לראות אותך.‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫-כלום.‬
‫צא החוצה.‬ ‫-סליחה?‬
‫אני לא צוחקת. אתה צריך לצאת.‬ ‫-בסדר, אני אסיים וארד.‬
‫אתה לא מבין. אתה צריך לצאת!‬ ‫-היי, תירגעי!‬
‫אתה חושב שאני משוגעת?‬
‫אתה חושב שאני משוגעת, זה העניין?‬
‫מה יש לכלב הזה?‬
‫יש לו כלבת.‬
‫תפסיקי לדבר שטויות.‬
‫לא, זה נכון.‬
‫אז צריך להרדים אותו.‬
‫למה אנחנו לא יכולים להיות כאן?‬
‫אסור לנו. ככה זה.‬
‫טוב, זה טיפשי.‬
‫זה יהיה חדר שינה נהדר.‬
‫יותר טוב מהמרתף.‬
‫מה קורה?‬
‫מי זה היה?‬
‫מצאו את לורה?‬
‫לא נשאר לנו הרבה זמן.‬ ‫-הם יודעים איפה היא?‬
‫אנחנו צריכים להתקדם, תומא.‬
‫נו. תגידי לי.‬
‫אנה.‬
‫אני יודע מאיפה הגיע האקדח.‬
‫טוב, היית ממש רעב!‬
‫רוצה עוד?‬
‫לא, תודה.‬ ‫-תראה כמה נשאר!‬
‫קדימה.‬ ‫-רק קצת.‬
‫העונג כולו שלי.‬
‫תודה, בטי.‬
‫אתה מסתדר למטה?‬ ‫-כן, זה בסדר.‬
‫היית אומר לי אם היה משהו לא בסדר?‬
‫באמת, זה בסדר.‬
‫מושלם.‬
‫תגיד לה שאתה רוצה להיות למעלה.‬
‫לא נכון.‬
‫כן. אמרת שזה יהיה חדר שינה נהדר.‬
‫שזה מטומטם להשאיר את זה ככה.‬ ‫-לא אמרתי דבר כזה.‬
‫אני מאמינה לך, דילן. אל תדאג.‬
‫למה את לא מאמינה לי?‬ ‫-אל תתחילי.‬
‫ואתה, אבא? אתה מאמין לי?‬
‫אמרתי לך לא להתחיל!‬
‫תתנצלי.‬
‫-תפסיקו, לעזאזל!‬
‫הוא באמת אמר את זה.‬
‫בסדר גמור. נדבר על זה אחר כך.‬ ‫-על מה נדבר אחר כך?‬
‫תזמון מושלם.‬
‫את רוצה שאענה?‬
‫אתה ואני הולכים לדבר.‬ ‫-תומא, תפסיק עם זה.‬
‫מה זה עניינך? זה שוב הבחור השני?‬ ‫היא עדיין איתו?‬
‫אמרתי לך להפסיק.‬
‫מה? הוא חלק מהמשפחה, נכון? זכותו לדעת.‬
‫תשתוק!‬
‫דילן.‬
‫זאת אימא שלך. אתה בא?‬
‫יהיה בסדר. אתה חייב לסמוך עליה.‬
‫אני מכירה אותה. אני יודעת שהיא תילחם.‬
‫היא תילחם והיא תנצח.‬
‫אל תדאג.‬
‫ואני מצטערת על הערב.‬
‫זה לא היה משמח במיוחד.‬
‫זה בסדר.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫אימא שלי מוזרה, נכון?‬
‫לא נראה לי.‬
‫כאילו, זה לא כמו הבית שלך כאן.‬
‫אני יודע.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫כאילו, מה קרה ולמה הם ככה.‬
‫אז אתה יודע מה ההורים שלי‬ ‫מסתירים בחדר שלהם?‬
‫לא?‬
‫על מה את מדברת?‬
‫הוא בקופסה,‬
‫מוסתר עמוק בתוך ארון.‬
‫אבא שלי הביא את זה לכאן.‬
‫ראיתי אותו.‬
‫לפני שנים.‬
‫הוא לא זז. הוא עדיין שם.‬ ‫-זה שטויות.‬
‫לא, זו האמת.‬
‫אולי אבא שלי רצה לפוצץ לעצמו את המוח.‬
‫או להרוג אותה ואת עצמו.‬
‫או להרוג את כולנו?‬
‫תזיזי את היד!‬
‫לא, אל תבכה.‬
‫אתה בטוח. הכדורים אצלי.‬ ‫הם בחיים לא ימצאו אותם.‬
‫אני לא רוצה שהיא תמות.‬
‫היא לא תמות.‬
‫הכלב המזדיין הזה מפסיק מתישהו?‬ ‫-אף פעם.‬
‫זה בלתי נסבל.‬
‫אני יודעת.‬
‫לורה?‬
‫את שם?‬
‫מצאת אותי.‬
‫מה יש לך היום?‬
‫איפה בסטיאן?‬
‫בסטיאן החליף קבוצה.‬
‫למה?‬ ‫-ככה.‬
‫בוא נתחיל לעבוד.‬ ‫-לא.‬
‫מה זאת אומרת, "לא"?‬
‫קח אותי בחזרה לחדר שלי.‬
‫שלום, תומא.‬
‫לא, אני לא רוצה לראות אותה.‬
‫תוציא אותה החוצה.‬
‫תפסיק! תעזוב אותי!‬ ‫-עזוב אותו. זה בסדר, תודה.‬
‫תוכל לסגור אחריך את הדלת?‬
‫תודה.‬
‫מה קורה, תומא?‬
‫דבר איתי.‬
‫ראיתי אותך בחניון.‬ ‫-מה?‬
‫עם האח.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-תגידי לי את האמת.‬
‫איזו אמת?‬ ‫-תגידי לי!‬
‫אתה יכול ללכת, תומא?‬ ‫-תגידי לי.‬
‫תומא, אתה יכול ללכת?‬ ‫-קדימה!‬
‫כן.‬
‫כן, דיברתי עם האח.‬
‫הייתי צריכה להסביר לו‬ ‫את העבודה שאנחנו עושים יחד.‬
‫את משקרת. את חושבת שאני אידיוט.‬
‫לא. ממש לא.‬
‫התייחסת אליי כמו לאידיוט מההתחלה!‬
‫זהירות, תומא. אל תוציא עליי את הכעס שלך.‬ ‫זה לא יקדם אותך.‬
‫למה את מכניסה לי את הדברים האלה לראש?‬
‫אני לא מכניסה לך כלום לראש.‬ ‫אני עוזרת לך להיזכר.‬
‫תומא, תסתכל עליי.‬
‫הרשה לי לספר לך סיפור.‬ ‫-לא.‬
‫יותר נכון, ניסוי.‬ ‫-צאי החוצה.‬
‫זה היה מזמן. הקיסר פרדריק השני…‬
‫אמרתי לך לצאת!‬
‫הקיסר פרדריק השני‬ ‫לקח שישה תינוקות בני יומם.‬
‫הוא הורה לאחיות להאכיל אותם,‬
‫להחליף להם, אבל לעולם לא לתקשר איתם,‬
‫אפילו לא לחבק אותם.‬
‫בקיצור, לא ליצור איתם שום קשר.‬
‫אתה יכול לנחש מה קרה?‬ ‫-לא אכפת לי.‬
‫כל הילדים מתו.‬
‫כולם.‬
‫אנחנו שורדים רק באמצעות יצירת קשרים.‬
‫אל תשבור את הקשר שיש לך איתי.‬ ‫זה היחיד שנשאר לך.‬
‫זה לא נכון. יש לי את לורה.‬
‫יש לך את לורה?‬
‫היא לצידך עכשיו?‬ ‫-מספיק.‬
‫אני יודעת איך זה לגדול לבד.‬ ‫-סיימנו!‬
‫לא.‬
‫אנחנו נמשיך.‬
‫ואני אספר לך את האמת.‬
‫לורה חולה.‬
‫ללורה היו בעיות התנהגות מאז שהייתה ילדה.‬
‫תפסיקי מיד.‬ ‫-הבעיות האלה החמירו עם הגיל.‬
‫תפסיקי, או שארביץ לך!‬
‫את נהנית לתמרן אותי?‬
‫תומא, אתה זה שמתמרן את הזיכרונות שלך.‬
‫למה לגרום לי להאמין שאחותי אשמה?‬
‫אתה יודע מה אני רואה?‬
‫אני אגיד לך.‬
‫אני רואה ילד שהוריו אשר עברו טראומה‬ ‫לא שמו לב אליו,‬
‫שגדל לבדו והפך את הסבל שלו לאלימות.‬
‫תפסיקי, אני לא מסוגל.‬ ‫-למה אבא שלך היה מובס?‬
‫תפסיקי.‬ ‫-למה אימא שלך הייתה קרה ומרוחקת?‬
‫למה אתה השורד היחידי?‬ ‫-תפסיקי, אני לא מסוגל יותר.‬
‫והחדר הריק הזה, של מי הוא?‬ ‫-תפסיקי.‬
‫איפה לורה?‬
‫איפה היא?‬
‫אני לא יודע…‬
‫להפך.‬
‫אני חושבת שתספר לי עכשיו. איפה לורה?‬
‫איפה היא הייתה כל הזמן?‬
‫תגיד לי.‬
‫מאחורי הקיר.‬
‫מה קורה?‬
‫זה הכלב של השכן. הוא מת.‬
‫טוב, אל תישארו פה. אל תסתכלו. קדימה.‬
‫דילן, אתה בא?‬
‫לא עשיתי כלום.‬
‫לא עשיתי כלום!‬
‫תומא, אתה מפסיק מתישהו?‬
‫אני לא יכולה לסבול את זה יותר.‬
‫טוב, מארק, תחזיק אותו. תעשה משהו.‬
‫תומא, תירגע.‬
‫הוא עושה לי כאב ראש.‬
‫אתה עושה לי כאב ראש, תומא.‬
‫- לורה גרימו‬ ‫1978-1982 -‬
‫אתה יודע מה אני רואה?‬
‫אני רואה ילד שהוריו אשר עברו טראומה‬ ‫לא שמו לב אליו,‬
‫שגדל לבד…‬
‫והפך את הסבל שלו לאלימות.‬
‫תישארי איתי.‬ ‫-תומא, די!‬
‫תפסיק, תומא! תירגע!‬
‫תירגע! תפסיק!‬
‫די.‬ ‫-אימא!‬
‫אמרתי לך לא לזוז.‬
‫די! אתה מכאיב לי!‬
‫מה אתה עושה פה? אימא שלי אמרה‬ ‫שהיא לא רוצה לראות אותך יותר!‬
‫לך מפה!‬
‫מה עשית עכשיו?‬
‫מכונית דרסה אותי. זאת תשובה מספיק טובה?‬
‫צא החוצה.‬ ‫-סליחה?‬
‫אני לא צוחק. אסור לנו להיות פה.‬ ‫-בסדר. אני אסיים וארד.‬
‫אתה צריך לצאת!‬ ‫-היי, תירגע!‬
‫גם אתה חייב לסמוך עליה.‬
‫תזיז את היד.‬
‫עזוב אותי.‬
‫- חדרים 301 עד 306‬ ‫חדרים 307 עד 312 -‬
‫בסטיאן!‬
‫תתעורר!‬
‫תתעורר.‬
‫בסטיאן, אנחנו צריכים ללכת.‬
‫אנחנו צריכים לעזוב.‬
‫מה אתה עושה? תפסיק.‬
‫בסטיאן!‬
‫בסטיאן, תפסיק!‬
‫תפסיק! בסטיאן, תפסיק!‬
‫אני לא אפגע בך! תפסיק!‬ ‫אנחנו צריכים לעזוב!‬
‫מספיק!‬ ‫-קדימה!‬
‫תפסיק! לעזאזל!‬
‫אתה בסדר?‬
‫הכול בסדר. זה נגמר. אני כאן.‬
‫תירגע.‬
‫זה נגמר. תירגע.‬
‫דילן?‬
‫מה אתה עושה שם שוב?‬ ‫אמרתי לך שזה מחוץ לתחום.‬
‫אימא?‬
‫מה אתם עושים?‬
‫מה קורה?‬
‫דילן עובר לפה.‬
‫מה?‬
‫הוא לא רוצה להיות עוד איתך למטה.‬
‫תמיד אמרת שאסור לאף אחד להיכנס לשם.‬
‫הרגת את הכלב!‬
‫לא.‬ ‫-איך יכולת?‬
‫לא, אני לא הרגתי אותו, אימא.‬ ‫-זה מפלצתי.‬
‫אתה מפלצתי.‬
‫אנחנו נטפל בך. נשיג לך טיפול.‬
‫אימא!‬
‫מה אמרת להם?‬ ‫-מארק.‬
‫למה אמרת את זה?‬ ‫-אמרתי את האמת!‬
‫למה אמרת את זה?‬ ‫-תחשוב על מה שעשית. תירגע.‬
‫אבא, לא עשיתי כלום, אני נשבע.‬ ‫-תירגע, תומא.‬
‫לא הרגתי אותו. זה לא הייתי אני.‬ ‫-תנשום. תפסיק.‬
‫לא הרגתי אותו, אני נשבע.‬ ‫-תפסיק.‬
‫זה לא נכון!‬ ‫-תפסיק.‬
‫זה לא הייתי אני! אני נשבע שזה לא נכון.‬ ‫לא הרגתי אותו.‬
‫אתה מפחיד אותנו, תומא.‬
‫אז תעזוב אותנו בשקט.‬
‫חתיכת דפוק.‬
‫כולכם פתטיים!‬
‫קדימה, תעשה את זה.‬
‫מארק?‬
‫מארק, זה אתה?‬
‫מארק, מה קורה?‬
‫מארק, תענה לי, לעזאזל!‬
‫בטי?‬
‫בטי, מה זה היה?‬
‫אל תזוז.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫תומא! תומא, חכה.‬
‫אל תזוז.‬ ‫-רגע.‬
‫רגע.‬
‫תפתח.‬ ‫-תפסיק.‬
‫תפסיק!‬ ‫-תפתח!‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מתחנן.‬
‫אל תעשה את זה.‬
‫הצילו!‬
‫ידעת שהוא יכול ללכת?‬
‫אנה?‬
‫אני מדבר איתך. ידעת שהוא יכול ללכת?‬
‫טוב, ידעת.‬
‫את מבינה שהוא כמעט הרג אותו?‬ ‫-לא. אני לא חושבת שהוא רצה לפגוע בו.‬
‫את לגמרי עיוורת.‬
‫עשית מה שאת רוצה כל הזמן.‬ ‫-בוא נצא החוצה, בבקשה.‬
‫נתת לו להאמין שאחותו עדיין בחיים.‬
‫לא פה.‬
‫לא, מספיק עם המזימות שלך.‬
‫הוא חייב לשמוע את זה!‬
‫אחותך מתה.‬
‫נדרסה על ידי מכונית ממש לפני שנולדת!‬
‫הנה.‬ ‫-סיימת? אתה גאה בעצמך?‬
‫ואת? למה הוביל הניסוי שלך?‬
‫לדעת אם הוא היה אחראי למעשיו.‬
‫סליחה?‬
‫הקשבתי לו בכמה פגישות‬ ‫כדי לקבל גישה לזיכרונות שלו.‬
‫תפסיקי. זה בולשיט.‬ ‫-כבר אמרתי לך.‬
‫כשהוא התעורר, הוא החזיר את אחותו לחיים‬ ‫כדי שלא יצטרך להתמודד עם המציאות.‬
‫את מבינה מה את אומרת?‬
‫מה רצית שאעשה?‬
‫אספר לו הכול, אגרום לו להתדרדרות,‬ ‫ואאבד אותו שוב?‬
‫הוא מפלצת.‬
‫יש לו זכות לקבל טיפול!‬
‫להישמע.‬
‫להיראות.‬
‫אם תרצה בכך או לא.‬
‫תמחלי לו באותה הזדמנות.‬
‫צא מפה.‬
‫בבקשה.‬
‫אני מצטערת, תומא.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫"אני מטען חבלה‬
‫"סוס טרויאני‬
‫"מתנה מורעלת‬
‫"בשביל מי שיפתח אותי‬
‫"הפה שלי נהיה אדום‬
‫"כשאני מריחה דם טרי‬
‫"גע בו ולעולם לא תשכח אותו‬
‫"נשנושים של אחרי הלימודים‬
‫"נלקחים באקראי‬
‫"אני משיטה את צרותיי‬ ‫על ספינתו של אודיסאוס שלי‬
‫"מהשכונה‬
‫"פנלופ, ילדה של פופ, מתעטפת בטופ‬
‫"עם מחשוף עמוק‬
‫"אני פרח רעיל‬
‫"עם ריח מסעיר‬
‫"פטרייה קטלנית‬
‫"תאכל אותי אם תוכל‬
‫"שחור הוא ליבי‬
‫"פחם מהמעמקים‬
‫"הוא שייך לכורים, בחורים קצת מלוכלכים‬
‫"נשיקות מוזרות‬
‫"נשנושים של אחרי הלימודים‬
‫"נלקחים באקראי‬
‫"אודיסיאה מתוקה‬
‫"אני משיטה את צרותיי‬ ‫על ספינתו של אודיסאוס שלי‬
‫"מהשכונה‬
‫"פנלופ, ילדה של פופ, מתעטפת בטופ‬
‫"עם מחשוף עמוק‬
‫"ירוקות הן עיניי‬
‫"ירוק של פגר, ירוק של נבלה‬
‫"כחולות הן חבורותיך‬
‫"כשאני מכה, כשאתה מפסיד‬
‫"נשיקות מוזרות‬
‫"נשנושים של אחרי הלימודים‬
‫"נלקחים באקראי‬
‫"אודיסיאה מתוקה‬
‫"אני משיטה את צרותיי‬ ‫על ספינתו של אודיסאוס שלי‬
‫"מהשכונה‬
‫"פנלופ, ילדה של פופ, מתעטפת בטופ‬
‫"עם מחשוף עמוק"‬
‫- מבוסס על הרומן הגרפי‬ ‫מאת טימותי לה בושה -‬
‫- מוקדש לוויקטואר לפבר-פיש‬ ‫לנצח "ויקי באולי" שלנו -‬
‫תרגום כתוביות: תמר פימה‬