Downloaded from YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Cu capul! Foarte frumos.
‎Nu trage!
‎E în curtea familiei Grimaud!
‎Ai spart ceva?
‎Ești enervant!
‎Tu ai tras, tu să o iei!
‎Da. Poate nu sunt acasă.
‎Sunt, am văzut mașina.
‎Și? Ți-e frică?
‎Nu mi-e frică.
‎Atunci, du-te!
‎Fugi!
‎Hai, du-te!
‎Mai repede!
‎Du-te! Doamne!
‎Dle Grimaud!
‎Dnă Grimaud!
‎N-am făcut-o intenționat.
‎Sunteți acasă?
‎E cineva aici?
‎Dle Grimaud!
‎Sunt morți!
‎Sunt morți toți!
‎Ajutor! Să mă ajute cineva!
‎Mă auzi, Thomas?
‎Ce se întâmplă?
‎Îl spălam și a început ‎să dea semne de trezire.
‎Thomas?
‎Deschide ochii!
‎Strânge-mi mâna!
‎Așa. Strânge-o!
‎Foarte bine.
‎Cealaltă! Strânge-o și pe asta!
‎Haide, deschide ochii!
‎Deschide ochii! Ești la spital, Thomas.
‎Ești la spital. ‎Ai un tub care te ajută să respiri.
‎Da, doare. Îl scoatem. Pregătește-l!
‎- O să fie bine. ‎- Totul e pregătit.
‎Suntem alături de tine, da? Liniștește-te!
‎- Da, stai calm! ‎- E foarte bine.
‎Așa. Respiră!
‎Vom scoate tubul.
‎- Îl scoatem chiar acum. ‎- Super!
‎- Să te ridicăm! ‎- Hai!
‎- Hai, tușește tare! ‎- Bravo!
‎- Foarte bine. Da. ‎- Perfect!
‎Asta a fost.
‎Îți introducem o canulă nazală, ‎ca să respiri mai ușor.
‎Nu doare. Intră puțin în nas.
‎- Respiră adânc! ‎- Asta e.
‎- Super! ‎- Totul va fi bine.
‎- Da. ‎- Asta e.
‎Te-ai întors!
‎Bună, Thomas!
‎Mă recunoști?
‎Sunt Anna Kieffer, psihologul tău.
‎Ne-am cunoscut ‎când ți-ai revenit. Mai ții minte?
‎Așa. E mai bine, nu?
‎Nu mă pot mișca.
‎E normal pentru moment.
‎Ai fost în comă mult timp. ‎Ai mușchii atrofiați.
‎Dar cei de aici vor avea grijă de tine
‎și te vor face bine.
‎Și eu sunt aici ca să te ajut.
‎Îmi amintesc de dv.
‎Asta-i bine.
‎E bine.
‎Îți amintești ce s-a întâmplat azi-noapte?
‎Ai avut un nou atac de panică.
‎De ce te temi?
‎De monstru.
‎Nu există niciun monstru.
‎Îți redobândești memoria.
‎Îți revin toate amintirile. Înțelegi?
‎Îți amintești de ce ești aici, nu?
‎Nu.
‎Ți-am mai spus.
‎Să repet?
‎Bine.
‎S-a întâmplat ceva groaznic în casa ta.
‎Asta era acum trei ani.
‎Părinții tăi, Betty și Marc, ‎au fost împușcați mortal.
‎Era și vărul tău Dylan acolo.
‎A fost împușcat, iar apoi strangulat.
‎Tu ai fost găsit mai mult mort decât viu, ‎cu un cuțit în burtă.
‎Aveai 16 ani când s-a întâmplat.
‎Suntem în 2001 acum, ai 19 ani.
‎Mă auzi?
‎Thomas?
‎Uită-te la mine!
‎Thomas!
‎Rămâi cu mine!
‎Dă-mi mâna!
‎Strânge cât de tare poți!
‎Thomas?
‎Strânge-mi mâna, te rog!
‎Hai, strânge-mi mâna!
‎Laura.
‎- Ce? ‎- Unde e?
‎Unde e sora mea?
‎Asta discuți cu psihiatrul tău.
‎Dar acum lucrăm. Strânge-mi mâna!
‎Hai, Thomas! Fă ca mine!
‎Așa.
‎Mai tare!
‎Poți să strângi mai tare?
‎E bine. Dă-mi drumul!
‎Gata, Thomas! Slăbește strânsoarea!
‎Dă-mi drumul!
‎Bun.
‎E bine.
‎Am vrut să știți.
‎Bine, mulțumesc.
‎Nu-i faceți rău surorii mele!
‎De ce i-aș face rău?
‎E aici?
‎Nu.
‎- Nu e aici. ‎- Unde e?
‎I-ai spus kinetoterapeutului că sora ta ‎era cu tine în seara comiterii crimelor?
‎N-a făcut nimic.
‎Nu sunt de la poliție, Thomas.
‎Vor veni să te interogheze.
‎Dar avem timp să înțelegem ‎ce s-a întâmplat.
‎Unde e sora mea? Vreau s-o văd.
‎Thomas, ascultă-mă!
‎Laura a dispărut.
‎Poftim?
‎Sora ta a dispărut.
‎Te pot ajuta să-ți amintești.
‎Trebuie să aflăm ce s-a întâmplat.
‎A fost furtună mare atunci.
‎Vecinii spuneau că vibrau pereții ‎de la tunete.
‎Te-au găsit în zori, ‎pe podeaua sufrageriei,
‎cu cuțitul în burtă.
‎Locuiești pe Rue des Corneilles, ‎la numărul 7.
‎Acolo locuiești.
‎Cu familia ta.
‎E o casă frumoasă.
‎Are o curte mică.
‎Are ferestre mari, pe două etaje.
‎Și piatră pe pereți.
‎Ai în minte vreo imagine?
‎Da.
‎Spune-mi ce vezi!
‎Casa mea.
‎E cineva cu tine?
‎Da.
‎Laura.
‎Cum arată?
‎E frumoasă.
‎Nu te duce!
‎Laura, nu!
‎Sunt acolo,
‎cu tine.
‎Continuă!
‎Vrei să fiu prinsă?
‎Nu mă mai suna acasă!
‎Ți-am dat ‎numărul magazinului. Folosește-l!
‎Mâine. Nu știu.
‎E ciudat, o cameră goală într-o casă.
‎E ceva ce nu vrei să vezi în camera aia?
‎Nu, e de acord.
‎Pot să plec mai devreme de la magazin.
‎- Nu e aglomerat acum. ‎- Da.
‎- Deci ți-e foame? ‎- Da.
‎Vino! Ia loc!
‎Vrei carne?
‎Da.
‎Pâine?
‎Mulțumesc.
‎Dă-mi farfuria!
‎Pastele sunt prea făcute.
‎Poftă bună!
‎Mulțumesc.
‎De ce zâmbești așa?
‎Nu zâmbesc.
‎Vin imediat.
‎Nu spune nimic!
‎Bine.
‎E totul bine?
‎Da.
‎De la tine?
‎De ce?
‎Deschide-l! O să vezi.
‎Îți place?
‎Nu o încerci?
‎Ba da.
‎Deci?
‎Nu te duce! O să se oprească.
‎Mă duc eu.
‎Nu te mișca!
‎Am spus să nu te miști!
‎Mai vrea cineva
‎niște friptură?
‎- Trebuie s-o terminăm. ‎- O terminăm mâine.
‎Nenorocitul ăla nu se oprește? ‎E insuportabil.
‎Ce reprezintă Laura pentru tine?
‎Totul.
‎Ajunge pentru azi.
‎Amintirile vor continua să revină ‎și între sesiunile noastre.
‎Acceptă-le, da? Nu le respinge!
‎Dar îți cer un lucru.
‎Nu încerca să-ți forțezi memoria ‎în lipsa mea!
‎Ești dezorientat.
‎Există riscul
‎de a confunda trecutul cu prezentul.
‎De a amesteca amintirile cu realitatea.
‎Înțelegi?
‎E important.
‎Da.
‎Mulțumesc.
‎- Noapte bună! ‎- Noapte bună!
‎O să-ți scot asta. Nu mai ai nevoie de ea.
‎Prima dată în scaunul cu rotile ‎s-ar putea să doară.
‎E bine?
‎Salut!
‎Bună!
‎Ce faci?
‎Bună!
‎- Unde îl duci? ‎- La kinetoterapie.
‎O face în salonul lui.
‎Are programare.
‎Ești sigur?
‎Da, sunt sigur.
‎- Psihiatra lui e? ‎- Ce-i cu atâtea întrebări?
‎Nu știu. N-are importanță.
‎Degetele de la picioare spre tavan! Hai!
‎Încet.
‎Așa. Nu te forța prea tare, Thomas!
‎Bine. Relaxează-te! ‎Nu încerca să ridici picioarele!
‎Doar degetele, da? Hai, încă o dată!
‎E bine. Relaxează-te! Respiră!
‎E foarte bine.
‎Bastien!
‎Fă un efort!
‎Ceilalți se străduiesc, vezi?
‎Dacă nu faci un efort,
‎nu te pot ajuta.
‎Thomas, să mergem pe covor!
‎Așa. E bine?
‎Încă o dată.
‎Așa.
‎Iar acum, cotul.
‎- Hai, ridică! ‎- Hai!
‎- Întinde-l! Așa. ‎- Excelent!
‎Hai, încă o flexiune!
‎Și întinde brațul! Perfect!
‎Thomas?
‎O să te ridic un pic.
‎Hai!
‎Încearcă să ții capul sus!
‎Thomas? Ce s-a întâmplat?
‎Thomas, spune-mi unde te doare!
‎Laurie, ajută-mă!
‎- Ce e? ‎- Relaxează-te! Nu știu.
‎Ține-l!
‎Încerc, dar… Thomas, ‎lasă-ți capul să cadă!
‎- Respiră! Totul e bine. ‎- Thomas!
‎Thomas!
‎Ești în siguranță aici.
‎Nimeni nu-ți va face rău.
‎- Ba e aici. L-am văzut. ‎- Doar tu l-ai văzut.
‎- E o imagine din mintea ta. ‎- Nu.
‎- Nu e reală. ‎- Vine după mine.
‎- E o halucinație. ‎- Nu mă credeți?
‎- Nu e asta. ‎- De ce nu mă credeți?
‎După Laura, mă caută pe mine.
‎După Laura? Îți amintești ceva?
‎Era în fața casei.
‎Taci, potaie!
‎El e.
‎Ce-i cu tine aici?
‎Acum mă cauți acasă?
‎Mama a zis că nu vrea să te vadă.
‎Valea!
‎Dispari!
‎Nu mai suna niciodată!
‎Hai acasă!
‎Ce-i aia?
‎Betty, tu ești?
‎E totul bine?
‎Cu tine vorbesc!
‎Ce-ai pățit?
‎Nimic.
‎Nimic? Ești plină de sânge!
‎M-a lovit o mașină. E bine?
‎Spală-te, până nu te vede maică-ta!
‎De unde au apărut tăieturile?
‎Nu știu.
‎Ce e? Ustură?
‎Nu.
‎Nu simt nimic.
‎Marc, eu sunt.
‎Ce e?
‎Și ție ți-e teamă de mine?
‎Uneori, da.
‎Ce te sperie la Laura?
‎Își pierdea cumpătul uneori ‎și devenea violentă?
‎Nu.
‎Adică?
‎Nu făcea nimic.
‎Cum poți fi atât de sigur,
‎când ai uitat ce s-a întâmplat?
‎El e.
‎Cine?
‎Iubitul mamei tale?
‎Da. A rănit-o.
‎El a rănit-o pe Laura?
‎Thomas?
‎Nu știu.
‎Atunci, cine a fost?
‎Așa. E foarte bine.
‎Sunt aici. Te țin, nicio grijă!
‎Vezi? Mergi.
‎Hopa! Stai! Te țin eu. Așa.
‎- Să mergem! ‎- Nu, vreau să continui.
‎- Nu. ‎- Mai vreau!
‎- Ne oprim. Ai făcut o treabă grozavă. ‎- Dă-mi drumul!
‎- Nu. ‎- Dă-mi drumul!
‎Dă-mi drumul!
‎- Veniți să vedeți! ‎- Ce?
‎Două avioane prăbușite la New York.
‎Vorbești serios?
‎S-au izbit de turnuri. E o nebunie, ‎sute de morți. E pe toate posturile.
‎E incredibil. Veniți să vedeți!
‎E la televizor. Veniți!
‎Venim acum.
‎Ne întoarcem în două minute.
‎Dacă aveți nevoie de ceva, ‎suntem după ușile acelea, da?
‎De ce ești aici?
‎Nu vorbești?
‎Cineva a încercat să mă omoare.
‎Cu un cuțit.
‎Nu știu cine a fost.
‎Am uitat.
‎Și tu?
‎Cu cine erai?
‎Au murit?
‎Și părinții mei au murit.
‎Sora mea a dispărut.
‎Suntem la fel.
‎Ce se întâmplă?
‎Te-ai mișcat singur? ‎Thomas, nu te mișca în lipsa mea, da?
‎Da.
‎E de rău ce se întâmplă?
‎Da. E groaznic.
‎Ce-ați pățit la picior?
‎Un accident.
‎De mașină?
‎De ce crezi că a fost de mașină?
‎Închide ușa, te rog!
‎De ce se uită așa la mine?
‎Nu se uită la tine,
‎ci la mine.
‎Cum de nu ești cu Laura?
‎Nu știu unde e.
‎De fapt, cred că ai fost cu ea.
‎Ai urmărit-o, nu?
‎Unde ai fost, de fapt?
‎- Râzi de mine? ‎- Nu.
‎Totul e în regulă. ‎Îmi place să fiu cu tine.
‎Serios?
‎Da.
‎Nu ești precum ceilalți. Ești specială.
‎Stai! Mă doare!
‎La naiba!
‎Ești nebună de legat.
‎Îmi pare rău. Nu am vrut.
‎Nu mă mai atinge!
‎Nu te uita!
‎Uită-te, Thomas!
‎Uită-te la ea!
‎E bine, Thomas. Progresezi rapid.
‎- Când o să pot merge? ‎- În ritmul ăsta, destul de curând.
‎Și Bastien?
‎Nu te gândi la Bastien, ci la tine!
‎Ne vedem mâine.
‎Bastien!
‎Thomas!
‎- Ce faci? Thomas! ‎- Nu, stai! Uită-te!
‎Hai, arunc-o înapoi!
‎E bine, Bastien.
‎E foarte bine.
‎E bine, Thomas. Bravo, băieți!
‎Bine.
‎Hai, Thomas!
‎Așa. E foarte bine.
‎Gata, hai să lăsăm mingea acum!
‎- De ce? ‎- Fiindcă așa trebuie.
‎Știi ce? Te duc înapoi, Bastien.
‎Mulțumesc.
‎Laura!
‎Scumpo, unde ești?
‎Laura!
‎Laura, nu e deloc amuzant.
‎Laura!
‎Mișcă-te! Laura, acum!
‎Laura!
‎- Stai! ‎- Nu mișca!
‎Vino înapoi! Stai!
‎Laura!
‎- Laura! ‎- Nu te mai mișca!
‎Laura!
‎Laura, deschide!
‎Deschide, Laura! Deschide…
‎Tu ești.
‎- Tu erai. Ce i-ai făcut? ‎- Nu te mai mișca!
‎- Ce i-ai făcut? ‎- Taci!
‎- Unde e? ‎- Taci!
‎Mamă!
‎Nu vezi că e numai vina ta?
‎Bine.
‎Am întrebat. Aseară erau de serviciu ‎doar asistente.
‎Imposibil!
‎- Regret, dar te înșeli. ‎- Uitați-vă la brațul meu!
‎Ai avut un atac de panică și o asistentă ‎ți-a administrat un sedativ.
‎Uite! E scris aici.
‎- Jessica, 3:17. ‎- Știu ce am văzut. Nu era o halucinație.
‎- Ți-ai forțat memoria. ‎- Știe unde e Laura.
‎- Ești confuz. ‎- El e!
‎Ne învârtim în cerc.
‎Poftim?
‎Da.
‎Ne învârtim în cerc.
‎Știți, de fapt.
‎Ce să știu?
‎Știți ce s-a întâmplat, unde e Laura.
‎Știu doar
‎că rămân multe semne de întrebare.
‎Nu înțeleg.
‎Revolverul, de exemplu.
‎Și Dylan. A venit la voi acasă ‎cu câteva zile înainte de tragedie.
‎Vărul tău are vreo legătură ‎cu toate astea?
‎Intră!
‎Să te ajut?
‎Nu e nevoie, am terminat.
‎Nu iei mingea?
‎- De ce? Știi să joci? ‎- Nu.
‎Prinde-o!
‎Nu e greu.
‎Ai terminat? Ai luat totul?
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nu înțeleg…
‎de ce mă trimiți să stau cu ei.
‎Sunt rudele noastre.
‎Dar vreau să stau cu tine.
‎Te rog, nu face asta!
‎De ce? Pot să… Ți-am zis, îmi iau ‎o cameră de hotel lângă spital.
‎Vin zilnic în vizită. ‎Nu mă deranjează deloc.
‎Nu, Dylan!
‎Trei săptămâni.
‎Ce mare lucru?
‎Știi…
‎E mai bine pentru mama ta dacă vii cu noi.
‎Ai înțeles?
‎Zici că ne sunt rude?
‎Nu i-am văzut niciodată.
‎Nici nu-i cunoaștem.
‎Așa e.
‎Are dreptate.
‎Dar acum sunt aici.
‎- Sunt aici. ‎- Bine.
‎Ar trebui să plecați. Drumul e lung.
‎Ai dreptate.
‎Ai grijă de tine!
‎- Ai grijă de fiul meu! ‎- Da.
‎Te sun imediat ce ajungem.
‎Dylan!
‎Dă-mi un pupic!
‎Mamă!
‎Dă-mi un pupic!
‎Te iubesc.
‎Și eu.
‎Te iubesc.
‎Te iubesc, mamă!
‎Mergem?
‎Poftim, surioară! Pentru tine.
‎Mulțumesc.
‎Ce e?
‎Veniți să vedeți!
‎Dylan, vino!
‎E tata?
‎Prințesa mea!
‎- Ce frumos! ‎- Ce drăguț!
‎Și Dylan.
‎Vino să vezi!
‎Haide!
‎Nu suntem o familie? Uită-te!
‎Eram împreună. Ce drăguț ești!
‎Eu sunt în burta ta?
‎Stai!
‎Ce e după asta?
‎- Eu unde sunt? ‎- Să plecăm, Thomas!
‎De ce n-am poze cu el? Unde sunt, mamă?
‎- Unde sunt? ‎- Destul!
‎Să mergem!
‎E incredibil cât a nins aici.
‎Nu-i așa?
‎Și nu se topește.
‎Ador zăpada.
‎Pot să pun muzică?
‎Te deranjează?
‎- Dacă punem muzică? ‎- Nu.
‎Noul salon de îngrijire a câinilor…
‎O știre de ultimă oră…
‎Cei care îi spun profesoarei „mamă”…
‎Nu, lasă-l aici! Da.
‎Pentru cine mă deschide
‎Mi se înroșește gura
‎Când simt miros de sânge proaspăt
‎Cine o atinge nu o va uita niciodată
‎Sărutări ciudate
‎Dă-o mai tare!
‎Gustări după școală
‎Luate la întâmplare
‎O dulce odisee
‎Alung gândurile negre ‎prin intermediul unui Ulise
‎Din cartier
‎Penelopa, un copil al popului ‎Îmbrăcată cu o bluză
‎Decoltată
‎Sunt o floare otrăvitoare
‎Cu un parfum amețitor
‎O ciupercă letală
‎Mănâncă-mă, dacă poți
‎Inima mi-e neagră
‎- Cărbune din adâncuri… ‎- La naiba!
‎E a minerilor…
‎Proasto!
‎Nu plânge, mamă!
‎Termină!
‎- Nu plânge! ‎- Încetează!
‎- Lasă-mă! ‎- Nu plânge!
‎Nu plânge, mamă!
‎Ce simți?
‎Nimic.
‎Poți să mă ții de mână, dacă vrei.
‎Anna!
‎Sunteți bine? Ați dormit aici?
‎Ce se întâmplă?
‎Au venit.
‎Vor să vă vadă.
‎Mă întorc.
‎- Ce faci aici? ‎- Nimic.
‎- Ieși afară! ‎- Poftim?
‎- Serios, trebuie să ieși. ‎- Bine, termin și cobor.
‎- Nu înțelegi. Trebuie să ieși! ‎- Calmează-te!
‎Mă crezi nebună?
‎Asta e?
‎Ce are câinele ăla?
‎E turbat.
‎Nu mă aburi atât!
‎E adevărat.
‎Ar trebui eutanasiat.
‎De ce n-avem voie aici?
‎Nu avem voie.
‎Ce prostie!
‎Ar fi o cameră super.
‎E mai bine decât la subsol.
‎Ce se întâmplă?
‎Cine era?
‎Au găsit-o pe Laura?
‎- Nu mai avem mult timp. ‎- Știu unde e?
‎Trebuie să facem progrese, Thomas.
‎Spuneți-mi!
‎Anna!
‎Știu de unde era arma.
‎Ce înfometat erai!
‎Mai vrei?
‎- Nu, mulțumesc. ‎- Uite cât a rămas!
‎- Haide! ‎- Bine, puțin.
‎E plăcerea mea.
‎Mulțumesc, Betty.
‎- E bine la subsol? ‎- Da, e în regulă.
‎- Mi-ai spune dacă ar fi ceva în neregulă? ‎- Da. E bine.
‎Mă bucur.
‎Spune-i că vrei să stai sus!
‎Nu-i adevărat.
‎Ba da. Ai spus că „ar fi o cameră super”.
‎- Că a fost „stupid” s-o lăsăm așa. ‎- N-am spus asta.
‎Te cred, Dylan. Nu-ți face griji!
‎- Pe mine nu mă crezi? ‎- Nu începe!
‎Tu mă crezi, tată?
‎Am zis să nu începi!
‎Cere-ți scuze!
‎- Cere-ți scuze! ‎- Terminați naibii!
‎Așa a zis.
‎- Foarte bine. Discutăm mai târziu. ‎- Despre ce?
‎La țanc!
‎Să răspund eu?
‎- Noi doi vom discuta. ‎- Thomas, încetează!
‎Ție ce-ți pasă? ‎E tipul celălalt? Mai e cu el?
‎Termină, am zis!
‎Ce e? Face parte din familie. ‎Are dreptul să știe.
‎Taci!
‎Dylan!
‎E mama ta. Vii?
‎O să fie bine. Trebuie să crezi în ea.
‎O cunosc. Știu că va lupta.
‎Va lupta și va câștiga.
‎Nu-ți face griji!
‎Îmi pare rău pentru seara asta.
‎N-a fost prea veselă.
‎Nu-i nimic.
‎Ești bine?
‎Da.
‎Mama e ciudată, nu?
‎Nu mi se pare.
‎Aici nu e ca la tine.
‎Știu.
‎Ce știi?
‎Ce s-a întâmplat, de ce sunt așa.
‎Știi ce ascund părinții mei în camera lor?
‎Nu?
‎Despre ce vorbești?
‎E într-o cutie,
‎ascunsă într-un dulap.
‎Tata l-a adus.
‎L-am văzut.
‎Acum mulți ani.
‎- Nu s-a mișcat de acolo. ‎- E o aiureală.
‎Nu, e adevărul.
‎Poate tata a vrut să-și zboare creierii.
‎Sau s-o omoare și să se sinucidă.
‎- Sau să ne ucidă pe toți. ‎- Ia mâna!
‎Nu plânge!
‎Ești în siguranță. Am gloanțele. ‎Nu le vor găsi niciodată.
‎Nu vreau să moară.
‎N-o să moară.
‎- Câinele ăla tace vreodată? ‎- Niciodată.
‎E insuportabil.
‎Știu.
‎Laura!
‎Ești acolo?
‎M-ai găsit.
‎Ce-i cu tine azi?
‎Unde e Bastien?
‎Bastien a schimbat grupa.
‎- De ce? ‎- Așa a vrut.
‎- Să lucrăm! ‎- Nu.
‎„Nu”?
‎Du-mă în salon!
‎Bună, Thomas!
‎Nu vreau s-o văd.
‎Să iasă de aici!
‎- Stai! Lasă-mă! ‎- Lasă-l! E în ordine, mulțumesc.
‎Închide ușa!
‎Mulțumesc.
‎Ce se întâmplă, Thomas?
‎Spune-mi!
‎- V-am văzut în parcare. ‎- Ce?
‎Cu infirmierul.
‎- Cum adică? ‎- Spuneți-mi adevărul!
‎- Ce adevăr? ‎- Spuneți-mi!
‎- Poți să mergi? ‎- Spuneți-mi!
‎- Poți să mergi? ‎- Hai!
‎Da.
‎Da, am vorbit cu infirmierul.
‎- Trebuia să-i explic activitatea noastră. ‎- Mințiți! Mă credeți idiot?
‎Nu. Nici vorbă.
‎Doar așa m-ați tratat!
‎Nu-ți vărsa nervii pe mine! ‎Nu rezolvi nimic așa.
‎De ce îmi sugerați chestii?
‎Nu-ți sugerez nimic. ‎Te ajut să-ți amintești.
‎Thomas, uită-te la mine!
‎- Să-ți spun o poveste. ‎- Nu.
‎- Un experiment. ‎- Ieșiți!
‎Demult, împăratul Frederic al II-lea…
‎Am zis să ieșiți!
‎Frederic a luat șase nou-născuți…
‎Le-a ordonat asistentelor să îi hrănească
‎și să îi schimbe, ‎dar să nu comunice deloc cu ei
‎sau să-i îmbrățișeze.
‎Să nu stabilească nicio relație.
‎- Ghicești ce s-a întâmplat? ‎- Nu-mi pasă.
‎Toți copiii au murit.
‎Absolut toți.
‎Supraviețuim doar relaționând.
‎Nu o rupe pe cea dintre noi. ‎E singura pe care o mai ai.
‎- Nu e adevărat. O am pe Laura. ‎- O ai pe Laura?
‎- E aici acum? ‎- Ajunge!
‎- Știu cum e să crești singur. ‎- Gata!
‎Nu.
‎Vom continua.
‎O să-ți spun adevărul.
‎Laura e bolnavă.
‎A avut tulburări de comportament de mică.
‎- Încetați! ‎- Problemele s-au agravat odată cu vârsta.
‎Dacă nu tăceți, vă pocnesc!
‎Vă place să mă manipulați?
‎Tu îți manipulezi amintirile.
‎De ce vreți să cred că ea e vinovată?
‎Știi ce văd eu?
‎O să-ți spun.
‎Văd un copil ignorat ‎de părinți traumatizați,
‎crescând singur, ‎transformând suferința în violență.
‎- Nu pot. ‎- De ce a renunțat tatăl tău?
‎- Încetați! ‎- De ce era distantă mama ta?
‎- De ce ești singurul supraviețuitor? ‎- Nu mai suport!
‎- Și a cui e camera goală? ‎- Terminați!
‎Unde e Laura?
‎Unde e?
‎Nu știu…
‎Dimpotrivă.
‎Cred că o să-mi spui acum. Unde e Laura?
‎Unde a fost până acum?
‎Spune-mi!
‎Dincolo de zid.
‎Ce se întâmplă?
‎E câinele vecinului. E mort.
‎Nu vă mai uitați! Veniți!
‎Dylan, vii?
‎Nu am făcut nimic.
‎N-am făcut nimic!
‎Thomas, te oprești vreodată?
‎Nu mai suport!
‎Marc, ia-l în brațe! Fă ceva!
‎Thomas, liniștește-te!
‎Mă doare capul.
‎Îmi provoci dureri de cap, Thomas.
‎Știi ce văd eu?
‎Văd un copil ignorat ‎de părinți traumatizați,
‎care a crescut singur…
‎și a transformat suferința în violență.
‎- Stai cu mine! ‎- Nu!
‎Thomas, încetează!
‎Calmează-te! Gata!
‎- Încetează! ‎- Mamă!
‎Am spus să nu te miști!
‎Oprește-te! Mă doare!
‎Ce cauți aici? Mama nu vrea să te vadă.
‎Valea!
‎Ce ai mai făcut acum?
‎M-a lovit de o mașină. E bine?
‎- Ieși afară! ‎- Poftim?
‎- Nu avem voie aici. ‎- Bine. Termin și cobor.
‎- Trebuie să ieși! ‎- Ușurel!
‎Trebuie să crezi în ea.
‎Ia mâna!
‎Lasă-mă!
‎SALOANELE 301-306 ‎SALOANELE 307-312
‎Bastien!
‎Trezește-te!
‎Bastien, trebuie să plecăm.
‎Trebuie să plecăm de aici.
‎Ce faci? Încetează!
‎Bastien!
‎Bastien, încetează!
‎Gata, Bastien!
‎Termină, Bastien! Gata!
‎Nu-ți fac nimic. Încetează! ‎Trebuie să plecăm.
‎- Gata! ‎- Haide!
‎Încetează! La naiba!
‎Ești teafăr?
‎E în ordine. S-a terminat. Sunt aici.
‎Liniștește-te! S-a terminat. Calmează-te!
‎Dylan?
‎Ce cauți iar acolo? ‎Ți-am spus că n-ai voie.
‎Mamă!
‎Ce faceți?
‎Ce se întâmplă?
‎Dylan se mută aici.
‎Poftim?
‎Nu vrea să stea jos, cu tine.
‎Ai spus mereu că nimeni nu are voie acolo.
‎Ai ucis câinele!
‎- Nu eu. ‎- Cum ai putut?
‎- Nu l-am omorât eu, mamă. ‎- E oribil!
‎Ești un monstru!
‎O să avem grijă de tine. Vei fi tratat.
‎Mamă!
‎- Ce le-ai spus? ‎- Marc!
‎- De ce ai spus asta? ‎- Am spus adevărul.
‎- De ce ai zis asta? ‎- Îți dai seama ce ai făcut?
‎- Tată, nu am făcut nimic, jur! ‎- Calmează-te, Thomas!
‎- Nu l-am omorât eu. ‎- Respiră! Gata!
‎- Nu l-am ucis, jur! ‎- Gata.
‎Nu e adevărat!
‎Jur că n-am fost eu! Nu l-am omorât.
‎Ne sperii.
‎Lasă-ne în pace!
‎Ratatule!
‎Sunteți jalnici!
‎Hai, trage!
‎Marc?
‎Marc, tu ești?
‎Marc, ce se întâmplă?
‎Marc, răspunde-mi! Ce naiba?
‎Betty?
‎Betty, ce-a fost asta?
‎- Nu mișca! ‎- Ce faci?
‎Thomas, așteaptă!
‎- Nu te mișca! ‎- Stai!
‎Stai!
‎- Deschide! ‎- Stai!
‎- Încetează! ‎- Deschide!
‎Îmi pare rău.
‎Te implor!
‎Nu face asta!
‎Ajutor!
‎Știai că poate să meargă?
‎Anna!
‎Cu tine vorbesc. Știai că poate merge?
‎Bine, deci știai.
‎- Îți dai seama că era să-l ucidă? ‎- Nu. Nu cred că voia să-l rănească.
‎Ești inconștientă.
‎- Ai procedat aiurea de la început. ‎- Hai să ieșim, te rog!
‎L-ai lăsat să creadă că soră-sa trăiește.
‎- Nu aici. ‎- Ajunge cu planurile tale!
‎Trebuie să audă.
‎Sora ta e moartă.
‎Lovit de o mașină înainte să te naști tu.
‎- Gata. ‎- Ai terminat? Ești mândru de tine?
‎Dar tu, cu experimentul tău?
‎Voiam să aflu dacă e iresponsabil.
‎Poftim?
‎L-am ascultat la ședințe, ‎ca să am acces la amintirile lui.
‎- Termină cu prostiile! ‎- Ți-am spus.
‎A înviat-o pe sora lui ‎ca să nu înfrunte realitatea.
‎Îți dai seama ce spui?
‎Ce voiai să fac?
‎Să-i spui totul, ca să facă ‎vreo criză și să-l pierdem iar?
‎E un monstru.
‎Are dreptul să fie tratat.
‎Să fie ascultat și văzut.
‎Fie că-ți place, fie că nu.
‎Poate-l achiți de tot.
‎Afară!
‎Te rog!
‎Îmi pare rău, Thomas.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Sunt un colet exploziv
‎Un cal troian
‎Un cadou otrăvit
‎Pentru cine mă deschide
‎Mi se înroșește gura
‎Când simt miros de sânge proaspăt
‎Cine o atinge nu o va uita niciodată…
‎Gustări după școală
‎Luate la întâmplare
‎Alung gândurile negre ‎prin intermediul unui Ulise
‎Din cartier
‎Penelopa, un copil al popului ‎Îmbrăcată cu o bluză
‎Decoltată
‎Sunt o floare otrăvitoare
‎Cu un miros amețitor
‎O ciupercă letală
‎Mănâncă-mă, dacă poți
‎Neagră mi-e inima
‎Cărbune din adâncuri
‎E a minerilor ‎A băieților puțin murdari
‎Sărutări ciudate
‎Gustări după școală
‎Luate la întâmplare
‎O dulce odisee
‎Alung gândurile negre ‎prin intermediul unui Ulise
‎Din cartier
‎Penelopa, un copil al popului ‎Îmbrăcată cu o bluză
‎Decoltată
‎Verzi sunt ochii mei
‎Verde de stârv, de viperă
‎Mov sunt vânătăile tale
‎Când te lovesc, când pierzi
‎Sărutări ciudate
‎Gustări după școală
‎Luate la întâmplare
‎O dulce odisee
‎Alung gândurile negre ‎prin intermediul unui Ulise
‎Din cartier
‎Penelopa, un copil al popului ‎Îmbrăcată cu o bluză
‎Decoltată
‎BAZAT PE BENZILE DESENATE ‎DE TIMOTHÉ LE BOUCHER
‎PENTRU VICTORIA LEFEBVRE-FISCH ‎ETERNA „VICKY BAOLI”
‎Subtitrarea: Gabi Nițu