Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vilken nick! Snyggt!
Nej, skjut inte!
Den är i Grimauds trädgård!
Gick nåt sönder?
Din sopa!
Det var du. Hämta den.
Ja. De kanske inte är hemma.
Jo, de är där. Bilen är där.
Och? Är du rädd?
Nej, jag är inte rädd.
Men gå, då.
Sätt fart.
Gå då!
Rappa på.
Gå då, för tusan!
Monsieur Grimaud?
Madame Grimaud?
Det var inte meningen!
Är ni hemma?
Är det nån där?
Mr Grimaud?
De är döda! Alla är döda!
Hjälp! Hjälp!
-Hör du mig, Thomas? -Vad är det?
Vi tvättade honom, och han började visa tecken på att vakna.
Thomas?
Öppna ögonen.
Krama min hand.
Sådär ja. Krama min hand.
Det är bra.
Den andra. Krama med den andra handen.
Öppna ögonen nu.
Öppna ögonen. Du är på sjukhuset.
Du är på sjukhuset. Ett rör hjälper dig att andas.
Det gör ont. Vi ska ta bort det.
-Allt kommer att bli bra. -Bra. Ja.
Vi är här hos dig. Okej? Slappna av.
-Håll dig lugn. -Det är bra.
Bra. Andas. Vi tar bort röret.
-Lugn, vi tar ut det. -Jättebra.
-Vi sätter dig upp. -Så ja.
-Se så, hosta. Hosta. -Bra!
-Jättebra. Så ja. -Perfekt!
Det är över.
Vi sätter in en näskanyl som hjälper dig att andas.
Den gör inte ont. Den sätts i näsan.
-Andas djupt. -Sådär ja.
-Bra. -Nu blir det bra.
-Sådär ja. -Bra.
Du är tillbaka.
Hej, Thomas.
Vet du vem jag är?
Jag är Anna Kieffer, din psykolog.
Vi sågs när du vaknade.
Minns du det?
Så där. Bättre, inte sant?
Jag kan inte röra mig.
Det är normalt.
Du låg i koma länge. Dina muskler är försvagade.
Men personalen här kommer att ta hand om dig.
Du kommer att bli bättre.
Jag ska också hjälpa dig.
Jag minns dig.
Det är bra.
Minns du vad som hände i natt?
Du fick en panikattack till.
Vad är du så rädd för?
Monstret.
Det finns inget monster.
Du börjar få minnet tillbaka, det är därför. Förstår du?
Du minns väl varför du är här?
Nej.
Jag har ju berättat det.
Vill du höra det igen?
Då så.
Det hände något hemskt hemma hos dig.
Det var för tre år sedan.
Dina föräldrar Betty och Marc blev mördade. De sköts.
Din kusin Dylan var också där.
Han blev skjuten och sedan strypt.
Du, Thomas, hittades
knappt vid liv, med en kniv i magen.
Du var 16 när det hände.
Nu är det 2021. Du är 19 år gammal.
Hör du mig?
Thomas?
Thomas, titta på mig.
Thomas.
Stanna hos mig.
Ta min hand.
Krama så hårt du kan.
Thomas? Kan du krama min hand?
Kom igen. Krama min hand.
Laura.
-Va? -Var är hon?
Var är min syster?
Prata om det med din psykolog, okej?
Vi ska jobba nu. Krama min hand.
Kom igen, gör som jag.
Sådär ja.
Hårdare.
Kan du ta i mer?
Okej, det är bra. Släpp.
Släpp, Thomas. Öppna fingrarna.
Släpp min hand.
Okej.
Bra.
-Jag ville berätta det för dig. -Tack.
Gör inte min syster illa.
Varför skulle jag göra det?
Är hon här?
Nej.
-Hon är inte här. -Var är hon?
Du sa till din fysioterapeut att din syster var med dig på mordkvällen.
Hon har inte gjort nåt.
Jag är inte polisen.
De kommer att förhöra dig.
Men innan dess har du och jag tid att förstå vad som hände.
Var är hon? Jag vill träffa henne.
Lyssna på mig.
Laura är försvunnen.
Va?
Din syster är försvunnen.
Jag kan hjälpa dig att minnas.
Vi måste få veta vad som hände.
Det var oväder den kvällen.
Grannarna sa att åskan fick väggarna att skaka.
De hittade dig i gryningen, på vardagsrumsgolvet,
med en kniv i magen.
Huset ligger på 7 rue des Corneilles.
Du bodde där.
Med din familj.
Det är ett fint hus.
Med en trädgård.
Terrassdörrar och två våningar.
Och sten på fasaden.
Får du några minnesbilder?
Ja.
Berätta vad du ser.
Mitt hus.
Är någon där med dig?
Ja.
Laura.
Hur ser hon ut?
Hon är vacker.
Nej, gå inte in.
Laura, nej!
Jag är här.
Hos dig.
Fortsätt.
Jag kan få problem.
Sluta ringa hit. Jag gav dig butikens nummer, använd det.
I morgon. Jag vet inte.
Det är konstigt med ett tomt rum i ett hus.
Finns det något
i det rummet som du inte vill se?
Hon har inget emot det.
Jag kan gå hem tidigt från butiken.
Vi har nästan inga kunder just nu.
-Så du är hungrig nu? -Ja.
Kom och sätt dig.
-Vill du ha kött? -Ja, tack.
Bröd?
Tack.
Håll upp din tallrik.
Pastan är nog lite överkokt.
Smaklig måltid.
Tack.
Varför ler du så där?
Jag ler inte.
Strax tillbaka.
Säg inget.
Okej.
Är allt bra?
Ja då.
Från dig?
Varför då?
Öppna, så får du se.
Tycker du om det?
Provar du det inte?
Jo då.
Så?
Strunta i det.
Det slutar snart.
Jag svarar.
Sitt kvar.
Sitt kvar, sa jag!
Nån som vill ha
en skiva till?
-Vi måste äta upp köttet. -Vi gör det i morgon.
Den där hunden slutar aldrig. Det är outhärdligt.
Vad representerar Laura för dig?
Allt.
Vi slutar där för idag.
Du kommer att minnas saker utanför våra möten.
Acceptera dem. Kämpa inte emot dem.
Men jag ber dig om en sak.
Tvinga dig aldrig att minnas om jag inte är här.
Du är desorienterad.
Du riskerar att förväxla det förflutna med nuet.
Att blanda ihop minnen med verkligheten.
Förstår du?
Det är viktigt.
Ja.
Tack.
-God natt. -God natt.
Jag tar bort den. Du behöver inte den längre.
Det kan göra ont första gången i rullstolen.
Hur känns det?
Hej.
Allt bra?
Hej.
-Vart tar du honom? -Sjukgymnastiken.
Han får det på rummet.
Nej, han har en tid.
Är du säker?
Ja, jag är säker.
-Är hans psykolog här? -Varför frågar du?
Det är inget. Glöm det.
Peka uppåt med tårna. Kom igen. Försiktigt.
Det är bra. Ta inte i för mycket.
Bra. Slappna av. Försök att inte lyfta fötterna.
Bara tårna, okej? En gång till.
Slappna av. Ta ett djupt andetag. Det är jättebra.
Bastien!
Ansträng dig lite.
Titta på de andra. De försöker.
Du måste pusha dig själv. Annars kan jag inte hjälpa dig.
Thomas. Vi flyttar till mattan.
Okej. Känns det bra? En gång till.
Sådär ja. Nu tar vi armbågen.
-Böj armen. -Bra.
-Och sträck ut. Bra. -Jättebra.
Vi böjer armen en sista gång. Och sträck ut den nu. Jättebra.
Thomas?
Jag lyfter upp dig lite.
Kom nu.
Försök att hålla upp huvudet.
Thomas?
Thomas, vad är det?
Var gör det ont? Thomas?
Laurie, hjälp mig.
-Vad är det? -Slappna av. Jag vet inte.
Lyft upp honom.
Jag försöker, men… Thomas? Slappna av i nacken.
-Andas. Det är ingen fara. -Thomas?
Thomas?
Du är i säkerhet här.
Ingen gör dig illa här.
-Han var här. Jag såg honom. -Du är den enda som såg honom.
Din hjärna skapar den bilden. Det är inte verklighet.
Han är här för mig.
-Du hallucinerar. -Tror du mig inte?
-Det är inte det. -Varför tror du mig inte?
Han tog Laura, nu är det min tur.
Vad menar du med att han tog Laura? Minns du något?
Han var utanför huset.
Håll käften, byracka!
Det är han.
Vad gör du här?
Kommer du hem till mig nu?
Min mamma vill inte träffa dig!
Stick!
Ring aldrig igen!
Kom, vi går in.
-Vad är det där? -Betty, är det du?
Är allt bra?
Jag pratar med dig.
Vad har du gjort?
Inget.
Du har ju blod överallt.
Jag blev påkörd. Duger det som svar?
Tvätta av dig innan din mor ser dig.
Var hade hon fått såren?
Jag vet inte.
Va? Svider det?
Nej.
Jag känner ingenting.
Marc, det är jag.
Vad är det?
Är du också rädd för mig?
Ibland, ja.
Vad är det som skrämmer dig hos Laura?
Kunde hon tappa humöret ibland?
Och bli våldsam?
Nej.
-Hur så, nej? -Hon har inte gjort nåt.
Hur kan du vara så säker?
Du har ju glömt vad som hände.
Det var han.
Vem?
Din mammas älskare?
Ja. Han gjorde henne illa.
Skadade han Laura?
Thomas?
Jag vet inte.
Vem, i så fall?
Sådär ja. Jättebra.
Jag är här. Oroa dig inte.
Ser du? Du går.
Oj! Vänta lite. Jag är här.
-Det räcker. -Jag vill fortsätta.
-Nej. -Jo, jag vill.
Nej, vi slutar. Du har gjort ett bra jobb.
-Släpp mig. -Nej.
Sluta. Släpp mig.
Släpp mig.
-Kom och titta. -Vad är det?
-Två plan har kraschat i New York. -Va? Menar du allvar?
De flög rakt in i tornen. Det är hundratals döda. Det är överallt på tv.
Det är helt sjukt. Kom och titta.
-Det är på tv. Kom. -Okej, vi kommer.
Vi är tillbaka om två minuter.
Om det är nåt, är vi bara på andra sidan dörren. Okej?
Varför är du här?
Pratar du inte?
Nån försökte döda mig.
Med en kniv.
Jag vet inte vem det var.
Jag har glömt.
Du då?
Vilka var i den?
Är de döda?
Mina föräldrar också.
Och min syster saknas.
Vi är likadana.
Vad är det här?
Tog du dig hit själv? Du får inte förflytta dig utan mig. Förstått?
Ja.
Är det som hänt allvarligt?
Ja. Det är hemskt.
Vad är det med ditt ben?
Det var en olycka.
En bilolycka?
Varför tror du att det var en bilolycka?
Kan du stänga dörren, tack?
Varför tittar han på mig så där?
Det är inte dig hon tittar på.
Det är mig.
Varför är du inte med Laura?
Jag vet inte var hon är.
Jag tror att du var med henne.
Du följde väl efter henne?
Var var du egentligen?
-Skrattar du åt mig? -Nej.
Du, ta det lugnt.
Jag gillar att vara med dig.
Menar du det?
Ja, jag menar det.
Du är annorlunda.
Du är speciell.
Sluta! Du gör mig illa!
Fan.
Du är sjuk i huvudet.
Förlåt. Det var inte meningen.
Rör mig inte igen!
Titta inte.
Titta inte!
Titta, Thomas.
Titta på henne.
Det är bra, Thomas. Du gör snabba framsteg.
När kan jag gå?
Med den här takten… Snart, tror jag.
Och Bastien?
Oroa dig inte för Bastien. Tänk på dig själv. Vi ses i morgon.
Bastien?
Thomas!
-Vad gör du? Thomas! -Nej, vänta. Titta.
Kasta tillbaka den.
Bra, Bastien.
Det är jättebra.
Bra, Thomas. Det är jättebra, ni två.
Okej.
Fortsätt, Thomas. Sådär ja. Det är jättebra.
-Okej, det räcker med bollen. -Varför då?
Så är det, bara.
Jag tar dig tillbaka, Bastien.
Tack.
Laura?
Älskling, var är du?
Laura!
Laura, det här är inte roligt.
Laura!
Laura?
Laura.
Stå inte kvar där, Laura!
Laura?
-Vänta! -Rör dig inte!
Kom tillbaka!
Laura?
-Laura! -Rör dig inte!
Laura!
Laura, öppna!
Laura! Öppna, Laura! Öppna…
Det är du.
-Det är du! Vad gjorde du med henne? -Rör dig inte!
-Vad gjorde du? -Knip igen!
-Var är hon? -Tyst!
Mamma!
Fattar du inte att det här är ditt fel?
Sådär.
Jag frågade. Det var bara kvinnliga sköterskor på skift i går kväll.
-Det är omöjligt. -Jag är ledsen. Du misstar dig.
Titta på min arm.
Du fick en panikattack och en sköterska gav dig lugnande.
Titta, det står här. "Jessica, kl. 03.17."
Det var inte en hallucination.
-Du pressade minnet. -Han vet var Laura är.
-Du blandar ihop allt. -Det är han!
Vi går runt i cirklar.
Va?
Ja.
Vi går runt i cirklar.
Du vet.
Vad vet jag?
Du vet vad som hände, var Laura är.
Jag vet att
mycket fortfarande är oklart.
Jag förstår inte.
Pistolen, till exempel.
Och Dylan.
Han kom till er några dagar före tragedin.
Har din kusin något med det att göra?
Stå inte där, kom in.
-Behöver du hjälp? -Nej, jag är klar.
Tar du inte bollen?
-Vadå? Kan du spela? -Nej.
Du ser.
Det är inte så svårt.
Har du allt, älskling?
Vad är det?
Jag förstår inte…
…varför du skickar mig till dem.
Det är vår familj.
Men jag vill stanna hos dig.
Sluta nu, är du snäll.
Varför? Jag kan…
Jag tar ett hotell nära sjukhuset.
Jag kan besöka dig varje dag. Det gör mig inget…
Dylan. Nej!
Tre veckor.
Vad är tre veckor?
Du vet…
Det är bäst för din mamma om du följer med oss.
Förstår du?
De är vår familj, sa du?
Vi ses aldrig.
Vi känner dem inte.
Det är sant.
Han har rätt.
Men nu är jag här.
-Jag är här. -Så…
Ni borde åka. Det är en lång bilresa.
Du har rätt.
Ta hand om dig.
-Ta hand om min son. -Ja visst.
Jag ringer när vi kommer fram.
Dylan.
Ge mig en kram.
Mamma…
Ge mig en kram.
Jag älskar dig.
-Och jag dig. -Jag älskar dig.
Jag älskar dig, mamma.
Ska vi åka?
Här, syrran.
Det är till dig.
Tack.
-Vad är det? -Kom och titta.
Dylan, kom.
Är det pappa?
Min prinsessa.
-Så söt. -Och gullig.
Och Dylan! Kom och titta!
Kom!
Vi är inte familj, sa du, men titta.
Vi var tillsammans allihop. Du är så söt!
Är det jag i din mage?
Vänta!
Vad kommer sen?
-Var är jag? -Thomas, vi måste åka.
Det finns inga bilder på mig. Mamma, var är jag?
-Var är jag? -Nu räcker det!
Nu åker vi.
Vad mycket det har snöat här.
Visst?
Och den ligger kvar.
Jag älskar snö.
Kan du sätta på musik?
Går det bra?
-Om vi sätter på musik? -Visst.
Den nya hundsalongen…
Här är dagens nyheter…
De som kallar sin lärare "mamma"…
Nej. Det där! Ja.
För den som öppnar mig
Min mun blir röd
När den känner färskt blod
Den som rör vid den glömmer det aldrig
Kusliga kyssar
Höjer du lite?
Godsaker efter skolan
Framtagna på måfå
Som en långsam odyssé
Min ondska glider bort Omväxlande som Odysseus
Från mitt kvarter
Pénélope, barn av pop Sveper in sig i en topp
Som är kort
Jag är en giftig blomma
Med en bedräglig doft
En dödlig svamp
Ät mig om du kan
Svart är mitt hjärta
-Som kol från gruvan… -Helvete!
Det hör till pojkarna i gruvan…
Jävla kärring!
Gråt inte, lilla mamma.
Sluta.
-Gråt inte. -Sluta.
Lämna mig ifred.
Gråt inte, mamma.
Vad känner du?
Ingenting.
Du kan ta min hand om du vill.
Anna.
Anna!
Hur mår du? Har du sovit här?
-Vad är det? -De är här. De vill träffa dig.
Strax tillbaka.
-Vad gör du här? -Ingenting.
-Ut härifrån. -Ursäkta?
-Jag skämtar inte. Ut. -Jag röker klart och kommer ner.
-Du fattar inte. Ut härifrån! -Lugna dig!
Är jag galen?
Tycker du det?
Vad är det med hunden?
Han har rabies.
Du snackar skit.
Nej, det är sant.
Då borde han avlivas.
Varför får vi inte vara här?
Vi får inte, bara.
Det är korkat.
Det är ett bra sovrum.
Bättre än källaren.
Vad är det?
Vem var det?
Har de hittat Laura?
-Vi har inte mycket tid. -Vet de var hon är?
Vi måste komma vidare, Thomas.
Berätta, då.
Anna.
Jag vet var pistolen kom ifrån.
Du var verkligen hungrig!
Vill du ha mer?
-Nej, tack. -Men det finns mycket kvar!
-Se så. -Bara lite, då.
Vad glad jag blir.
Tack, Betty.
-Trivs du bra därnere? -Ja, det är okej.
Du säger väl till annars?
Nej, det är okej.
Perfekt.
Säg att du vill vara där uppe.
Det är inte sant.
Jo. Du sa att det var ett bra sovrum.
-Att det var korkat att inte använda det. -Det sa jag inte.
Jag tror dig, Dylan. Oroa dig inte.
-Varför tror du mig inte? -Börja inte.
Tror du mig, pappa?
Börja inte, sa jag!
Be om ursäkt.
-Be om ursäkt. -Sluta, för helvete!
Han sa det.
-Då så. Vi pratar om det senare. -Vad ska vi prata om senare?
Perfekt tajming!
Du vill kanske att jag svarar?
-Du och jag ska prata. -Thomas, sluta.
Vad är det? Är det han? Är hon fortfarande med honom?
Sluta, sa jag.
Vadå? Han tillhör familjen. Han har rätt att veta.
Håll käften!
Dylan.
Det är din mamma. Kom.
Det kommer att bli bra. Lita på henne.
Jag känner henne. Hon är en kämpe.
Hon kommer att kämpa och vinna.
Oroa dig inte.
Jag är ledsen för ikväll.
Det var inte så trevligt.
Det gör inget.
Mår du bra?
Ja.
Min mamma är konstig, va?
Nej, inte för mig.
Det är inte som hos dig här.
Jag vet.
Vad menar du?
Det som hände. Varför de är så där.
Då vet du vad mina föräldrar gömmer i sitt rum?
Eller?
Vad pratar du om?
Den är i en låda.
Undangömd i en garderob.
Min pappa tog hit den.
Jag såg honom.
För flera år sen.
-De har inte flyttat den. Den är kvar. -Skitsnack.
Nej, det är sant.
Pappa ville kanske ta livet av sig.
Eller döda dem båda två.
Eller döda oss alla?
Ta bort handen.
Nej, gråt inte.
Du är i säkerhet. Jag har kulorna. De hittar dem inte.
Hon får inte dö.
Hon kommer inte att dö.
-Slutar den jävla hunden aldrig? -Aldrig.
-Det är outhärdligt. -Jag vet.
Laura?
Är du här?
Du hittade mig.
Vad är det med dig idag?
Var är Bastien?
Han har bytt grupp.
-Varför då? -Det är så, bara.
-Nu jobbar vi. -Nej.
-Vadå "nej"? -Ta mig till mitt rum.
Hej, Thomas.
Jag vill inte se henne.
Ta ut henne.
-Sluta! Släpp mig! -Släpp honom. Det är bra, tack.
Stänger du dörren bakom dig?
Tack.
Vad är det, Thomas?
Berätta.
-Jag såg dig på parkeringen. -Va?
Med sjukskötaren.
-Hur då? -Berätta sanningen.
-Vilken sanning? -Berätta!
-Kan du gå, Thomas? -Berätta.
-Thomas, kan du gå? -Berätta!
Ja.
Ja, jag pratade med honom.
Jag ville förklara för honom om vårt arbete.
Du ljuger. Du tror att jag är en idiot.
Nej. Inte alls.
Du behandlar mig som en idiot!
Överför inte din ilska på mig. Det leder ingenstans.
-Varför mixtrar du med min hjärna? -Det gör jag inte. Jag hjälper dig minnas.
Thomas, titta på mig.
-Låt mig berätta en sak. -Nej.
-Ett experiment, snarare. -Ut.
Det var länge sen. Kejsare Fredrik II…
Ut, sa jag!
Kejsare Fredrik II tog sex nyfödda.
Han gav sköterskorna order att mata dem
och byta deras blöjor, men aldrig prata med dem.
Inte ens krama dem.
Att aldrig skapa några band.
-Gissa vad som hände? -Jag bryr mig inte.
Alla barn dog.
Allihop.
Vi måste skapa band för att överleva.
Kapa inte det du har med mig. Det är det enda du har kvar.
Nej. Jag har Laura.
Har du Laura?
-Är hon här nu? -Sluta.
-Jag vet hur det är att växa upp ensam. -Vi slutar!
Nej.
Vi fortsätter.
Jag ska säga sanningen.
Laura är sjuk.
Hon har alltid haft beteendestörningar.
-Sluta. -Det blev värre när hon blev äldre.
Sluta, annars slår jag!
Gillar du att manipulera mig?
Det är du som manipulerar dina minnen.
Varför säger du att hon är skyldig?
Vet du vad jag ser?
Jag ska säga det.
Jag ser ett barn med traumatiserade föräldrar,
som var ensam och omvandlade sitt lidande till våld.
-Sluta. -Varför var din far förkrossad?
-Sluta. -Varför var din mor kall och distanserad?
-Varför överlevde bara du? -Sluta, jag orkar inte mer.
-Vems är det tomma rummet? -Sluta.
Var är Laura?
Var är hon?
-Jag vet inte… -Det är inte sant.
Du ska berätta det för mig nu. Var är Laura?
Var har hon varit hela tiden?
Berätta för mig.
Bakom väggen.
-Vad har hänt? -Grannens hund är död.
Stå inte här och titta. Kom nu.
Dylan, kommer du?
Jag har inte gjort nåt.
Jag har inte gjort nåt!
Thomas, kan du sluta?
Jag orkar inte mer.
Marc, ta upp honom. Gör nåt.
Lugna dig, Thomas.
Jag orkar inte med honom.
Jag orkar inte med dig, Thomas.
Vet du vad jag ser?
Jag ser ett barn med traumatiserade föräldrar, som var ensam…
…och omvandlade sitt lidande till våld.
-Stanna hos mig. -Sluta!
Sluta, Thomas! Lugna dig!
Lugna ner dig! Sluta!
-Sluta nu. -Mamma!
Sitt kvar, sa jag!
Sluta! Du gör mig illa!
Vad gör du här? Min mamma vill inte se dig!
Stick!
Vad har du nu gjort?
Jag blev påkörd. Duger det som svar?
-Ut härifrån. -Ursäkta?
-Vi får inte vara här. -Jag röker klart och kommer ner.
-Du måste gå ut härifrån! -Lugna dig!
Du måste lita på henne.
Ta bort handen.
Lämna mig ifred.
Rum 301 till 306 Rum 307 till 312
Bastien!
Vakna.
Bastien, vi måste gå härifrån.
Vi måste ta oss härifrån.
Vad gör du? Sluta.
Bastien!
Bastien, sluta!
Sluta! Bastien!
Jag vill inte göra dig illa! Vi måste ut härifrån!
-Sluta! -Kom då!
Jävla skit! Fan!
Är du okej?
Det är ingen fara. Jag är här.
Lugna dig. Det är över. Lugna dig.
Dylan?
Vad gör du där inne igen? Du får inte gå dit, har jag ju sagt.
Mamma?
Vad gör ni?
Vad är det som händer?
Dylan flyttar in dit.
Va?
Han vill inte vara där nere med dig.
Du har alltid sagt att ingen får gå in dit.
Du dödade hunden!
-Det var inte jag. -Hur kunde du?
-Det var inte jag, mamma. -Det är avskyvärt.
Du är ett monster.
Vi ska ta hand om dig. Du ska få behandling.
Mamma!
-Vad har du sagt? -Marc.
-Varför sa du det? -Jag sa sanningen.
-Varför sa du det? -Tänk på vad du gjorde. Lugn.
-Pappa, jag har inte gjort nåt, jag svär. -Lugna dig.
-Jag dödade den inte. -Andas. Sluta.
-Jag dödade den inte. -Sluta.
Det var inte jag! Jag svär. Jag dödade den inte.
Du skrämmer mig.
Lämna oss ifred.
Jävla skithögar.
Patetiska jävlar!
Gör det, då.
Marc?
Marc, är det du?
Marc, vad är det?
Marc, svara då, för fan!
Betty?
Betty, vad var det?
-Rör dig inte. -Vad gör du?
Thomas! Vänta.
-Rör dig inte. -Vänta.
Vänta.
-Gapa. -Sluta.
-Sluta! -Gapa!
Jag är ledsen.
Jag ber dig.
Gör det inte.
Hjälp!
Visste du att han kan gå?
Anna?
Jag pratar med dig. Visste du att han kan gå?
Okej, du visste.
-Inser du att han nästan dödade honom? -Jag tror inte att han ville skada honom.
Du förstår ingenting.
-Du har agerat fel från början. -Kan vi gå ut?
Du lät honom tro att hans syster lever.
-Inte här. -Det räcker med ditt manipulerande.
Han måste få veta!
Din syster är död.
Påkörd av en bil precis innan du föddes!
-Så är det. -Är du klar? Är du stolt över dig själv?
Är du? Vad visade ditt experiment?
-Om han var ansvarig för sina handlingar. -Ursäkta?
Jag lyssnade på honom för att han skulle minnas.
-Lägg av. Det är skitsnack. -Som jag har sagt.
Han väckte sin syster till liv för att slippa möta verkligheten.
Inser du vad du säger?
Vad skulle jag göra?
Berätta allt och tvinga in honom i en psykos igen?
-Han är ett monster. -Han har rätt till behandling.
Att bli hörd. Och sedd.
Oavsett vad du tycker.
Ge honom förlåtelse också.
Gå ut härifrån.
Gå, tack.
Jag är ledsen, Thomas.
Jag är hemskt ledsen.
BASERAT PÅ EN GRAFISK ROMAN AV TIMOTHÉ LE BOUCHER
TILL VICTOIRE LEFEBVRE-FISCH, FÖR EVIGT VÅR "VICKY BAOLI"
Undertexter: Janica Lundholm